АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/960/2017 Головуючий в 1 інстанції -Шклянка М.П.
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Національна страхова компанія «Оранта» про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПрАТ НСК «Оранта» про стягнення збитків.

В обґрунтування позову зазначала, що 11.08.2014 року сталась ДТП, в якій було пошкоджено належний їй автомобіль НОМЕР_1, яким на момент ДТП керував її чоловік ОСОБА_3 Винною особою у ДТП визнано ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ 2121. Цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована в НАСК «Оранта». В грудні 2014 року вона звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. 16.04.2015 року ПрАТ НАСК «Оранта» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 36 519,03 грн. Однак, страхове відшкодування було виплачено відповідачем, в порушення вимог закону не вчасно, а саме 14.08.015 року, з простроченням виконання зобов'язання на 164 дні. В зв'язку із простроченням виконання зобов'язання, вона звернулася до суду з даним позовом та з урахування уточнених і збільшених позовних вимог просила стягнути з відповідача інфляційні збитки, 3% річних та пеню згідно з наданим розрахунком у загальній сумі 20 551,19 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3100 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 487,20 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки інфляційні збитки, 3% річних та пеню згідно з наданим розрахунком в загальній сумі 20551,19 грн. за прострочення виконання зобов'язання, витрати на правову допомогу в розмірі 7100 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 2046,24 грн.

В судовому засідання апеляційної інстанції представник позивачки підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановлено рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що по справі має місце прострочення кредитора, оскільки позивачкою не надано відповідачеві необхідних документів для перерахування страхового відшкодування.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 11 серпня 2014 року близько 11 год. 50 хв. в районі ВДК «Столичний ринок», в м. Києві, сталась автопригода за участю автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, та автомобілів НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, та LЕХUS LX 470, д.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3, власником якого є позивачка. В результаті вказаної ДТП автомобіль позивачки зазнав пошкоджень, а його власнику завдано матеріальних збитків.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.11.2014 р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП (а.с.18).

На момент даної пригоди цивільно-правова відповідальність винної особи ОСОБА_4 була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта» на підставі Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.10.2013 року (Поліс АС 5822333) (а.с.59).

Відповідно до Автотоварознавчого дослідження від 08.12.2014 р., проведеного спеціалістами ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля та LЕХUS LX 470 д.н.з. НОМЕР_4 в результаті його пошкодження, складає 36519,03 грн. (а.с.60-62).

02.12.2014 року позивачка повідомила страховика про вказану ДТП (а.с.54), а 12.12.2014 року звернулась до ВАТ НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування (а.с.53) та згідно з переліком документів, що додаються до вказаних заяв, надала відповідачу: копію водійського посвідчення, копію технічного паспорту на автомобіль, копію постанови суду, копію полісу, копію довідки про ДТП.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Вказаною статтею визначається також перелік документів, які повинен надати заявник для отримання страхового відшкодування.

Як видно із Заяви позивачки про страхове відшкодування (а.с.53) та пояснень представників сторін, ОСОБА_2 в момент подання вказаної заяви не було надано страховій компанії довідку, яка згодом була надіслана відповідачеві по факсу.

На підставі положень п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про

страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з ч.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників дорожніх транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів в перелік яких входить, зокрема, і довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа, й інформації про банківські реквізити заявника і інші дані, без яких перерахування коштів одержувачу є неможливим, або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду.

На підставі страхового акту ОЦВ-14-10178/1 від 15.04.2015 року (а.с.113) ВАТ НАСК «Оранта» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 36 519,03 грн. Як видно із вказаного страхового акту, у відповідача були наявними всі необхідні документи, в тому числі і копія ідентифікаційного коду, останній документ був отриманий НАСК «Оранта» 30.01.2015 р.

Разом з тим, виходячи з положень ст.36.2 вказаного Закону України максимальний термін для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування сплив 02.03.2015 р.

Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У відповідності з положеннями ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Платіжними дорученнями № 35911 від 30.06.2015 р. та №36714 від 01.07.2015 р. відповідачем було перераховано позивачці відповідно страхове відшкодування в сумі 36 519 грн. 03 коп. та пеню в сумі 6 603 грн. 44 коп. за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (а.с.43, 45, 46,112, 117).

Із виписок по картковим рахункам клієнта ОСОБА_2 за період з 27.09.2014 р. по 18.01.2016 р., наданим УкрСибБанком, в якому було відкрито позивачкою картковий рахунок для отримання страхового відшкодування, вбачається, що кошти по перерахуванню страхового відшкодування в сумі 36 519 грн. 03 коп. не надходили.

Представник відповідача стверджував у судовому засіданні про те, що кошти виплаченого позивачці страхового відшкодування були повернуті Банком на рахунок Товариства, оскільки у заяві про страхове відшкодування позивачкою не вірно був вказаний ідентифікаційний номер платника податку.

Позивачка, не погоджуючись із періодом прострочення виплати та із сумою пені, відмовилася від отримання нарахованої пені сумі 6 603 грн. 44 коп., тому вказані кошти також повернулися на рахунок відповідача.

23.07.2015 року ОСОБА_2 подала Заяву про зміну порядку перерахування їй страхового відшкодування (а.с.44), внаслідок чого відповідачем було складено ще один страховий акт №ОЦВ-14- 10178/1 від 23.07.2015 року та здійснено розрахунок страхового відшкодування (а.с.69,70).

03.08.2015 року платіжним дорученням №43257 позивачці було перераховано страхове відшкодування в сумі 36 519 грн.03 коп. (а.с.45,46).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що через свою бездіяльність відповідач безпідставно прострочив виконання зобов'язань щодо прийняття рішення про виплату позивачці страхового відшкодування та з виплати страхового відшкодування за період з 02.03.2015 р. по 30.06.2015 р., тобто до першого перерахування позивачці страхового відшкодування.

Доводи представника відповідача про те, що Товариство не могло здійснити перерахування позивачці страхового відшкодування до 30.06.2015 р., оскільки в заяві про ОСОБА_2 про страхове відшкодування номер ідентифікаційного коду вказано неправильно, а копія надісланої позивачкою електронною поштою довідки про присвоєння їй ідентифікаційного коду є нечіткої якості, не заслуговують на увагу в зв'язку з тим, що представником відповідача не надано суду належних доказів того, що Товариство не могло виконати свого обов'язку з перерахування коштів, останній необхідний документ від позивачки був отриманий НАСК «Оранта» 30.01.2015 р., й будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідач пропонував ОСОБА_2 надати більш чітку копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, справа не містить, і на підставі наданих позивачкою документів кошти були все ж таки перераховані 30.06.2015 р. Окрім того, ПАТ «НАСК «Оранта» в листі від 01.07.2015 р. за № 08-03-16/9610 визнало порушення з вини Товариства строків виплати позивачці страхового відшкодування та нарахувало пеню в сумі 6 603 грн. 44 коп., яку пропонувало отримати в будь-якому відділенні АТ «Райффайзен банк Аваль» (а.с.112).

Наявність в матеріалах справи копії звіту ТОВ «Інтертелеком» для абонента ОСОБА_2 (а.с.80-82) не містить інформації про зміст телефонних розмов між сторонами.

Разом з тим, та обставина, що надіслане позивачці 30.06.15 р. страхове відшкодування не було одержано ОСОБА_2, не свідчить про те, що відповідач прострочив виконання своїх зобов»язань щодо перерахування страхового відшкодування в період з 30.06.15 р., оскільки вказані кошти були повернуті банком у зв»язку з тим, що в заяві про страхове відшкодування позивачка ОСОБА_2 невірно вказала необхідні для перерахування коштів реквізити. За таких обставин вини відповідача у невиплаті страхового відшкодування за період з 30.06.2015 р. по 03.08.2015 р. немає.

Нормами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Доводи представника відповідача про те, що на дані правовідносини не поширюються вимоги ст. 625 ЦК України, не заслуговують на увагу.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-927цс16, яка у відповідності з вимогами ст.360 -7 має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

За таких обставин, з відповідача на користь ОСОБА_2 належить стягнути пеню у відповідності з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в сумі 7 171 грн.73 коп., інфляційні збитки в сумі 10 812 грн. 26 коп. та 3% річних в сумі 360 грн. за період з 02.03.2015 р. по 30.06.2016 р. , а всього -18 333 грн. 99 коп.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди, оскільки ні Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ні укладеним договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.10.2013 року відшкодування потерпілому моральної шкоди за вказаних обставин не передбачено, тому в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити.

У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"(в редакції на момент виконання робіт) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як видно зі справи, 28.10.2015 р. між ОСОБА_2 та Підприємством «Турбота -2000» в особі директора ОСОБА_6, від імені якого діяла ОСОБА_7, було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно з яким виконавець надає позивачці, зокрема, послуги щодо складання процесуальних документів, надання усних та письмових юридичних консультацій, представництво замовника у судах всіх інстанцій. Вартість послуг визначається сторонами відповідно до прайсу цін виконавця з урахуванням складності кожного питання окремо, за домовленістю по факту надання послуг за результатами кожного календарного місяця та фіксується в актах про надані послуги ( а.с. 21-23, 26-29).

10 серпня 2016 р. ОСОБА_2 уклала договір з ТОВ «Юридична компанія «ПІ ДЖІ ЕЛ» про надання юридичних послуг та правової допомоги, згідно з яким виконавець за дорученням замовника надає останньому юридичні послуги та правову допомогу в галузі цивільного права. Відповідно до п.5.1.1. договору замовник оплачує виконавцю послуги з розрахунку 500 грн. за годину роботи юриста.

На виконання вказаних договорів та на підставі довіреностей, виданих позивачкою від 17.08.2015 р., від 06.06.2016 р. та від 15.08.2016р. ( 31, 132, 193), уповноважила представляти її інтереси: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8С, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_1, які є працівниками вказаних юридичних компаній і відповідно до наданих суду дипломів є фахівцями у галузі права (а.с. 144-150).

Із письмових пояснень представника позивачки в суді апеляційної інстанції вбачається, що година роботи представника позивачки в суді першої інстанції згідно договору про надання правової допомоги складає 400 гр., що не суперечить Закону «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", адже мінімальна заробітна плата на час укладення договору та на час розгляду справи у суді першої інстанції становила 1378 грн. та 1450 грн. й максимальний розмір оплати за годину роботи складав відповідно 551 грн.21 коп. та 580 грн.

Як видно зі справи, позивачка сплатила витрати на правову допомогу: 01.11.2015 р. в сумі 500 грн., 05.02.2016 р. в сумі 1000 грн., 29.02.2016 р. -1200 грн.,16.03.2016 р. 400 грн., 18.08.2016 р. -2000 грн., 16.01.2017 р. - 5000 грн., (а.с. 127-128 т.1, а.с.2-5 т.2)

Згідно акту прийняття-передачі наданих послуг від 28.10.2015 р. позивачці надані послуги зі складання даної позовної заяви в сумі 500 грн. (а.с.24-25), що на думку колегії суддів відповідає дійсності.

Представники позивачки приймали участь у судових засіданнях районного суду: 04.12.2016 р. -4 хв., 18.01.2016 р.- 5 хв., 08.02.16 р. -6 хв.,09.02.16 р. -05 хв., 29.02.16 р. -05 хв., 16.03.16 р. -05 хв., 21.04.16 р. -3 хв., 18.05.16 р. -02 хв., 07.06.16 р. -02 хв., 06.07.16 р. -1 год., 13.07.16 р. 40 хв., а всього -2 год. 10 хв. Виходячи з оплати години роботи представника позивачки в суді першої інстанції в сумі 400 грн., за участь представника у судових засіданнях суду першої інстанції належить відшкодувати позивачці 877 грн. 67 коп. (2 год.10хв. х 400 грн. = 877 грн. 70 коп.).

За підготовку та подачу клопотань про уточнення позовних вимог та про забезпечення позовних вимог представник позивачки просить відшкодувати 400 грн., що не суперечить граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу, а всього за участь в суді першої інстанції представників позивачки, як фахівців у галузі права, належить відшкодувати ОСОБА_2 1777 грн. 70 коп. ( 500+877, 67+400= 1777,70).

Враховуючи суть даного спору, обсяг матеріалів справи та виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає необхідним відшкодувати позивачці витрати, пов'язані з відшкодуванням правової допомоги в період розгляду справи в суді апеляційної інстанції - 1 год. 50 хв., затрачених представником позивачки на надання юридичних консультацій з приводу стягнення збитків за несвоєчасну виплату страхового відшкодування та складання клопотання, що становить 906 грн., 2 год. на підготовку апеляційної скарги, що становить 1000 грн. На участь представника позивачки в судових засіданнях апеляційного суду затрачено 17.11.2016 р. -04 хв., 26.12.16 р. -05 хв., 12.01.17 р.- 18 хв., 19.01.17 р. -13 хв., а всього 40 хв., що виходячи з вартості 1 год. роботи в 500 грн. становить 333, 30 грн., а всього витрати по відшкодуванню правової допомоги в апеляційній інстанції складають 2 239 грн. 30 коп. Отже з відповідача на користь позивачки належить стягнути 3 917 грн. витрат, понесених ОСОБА_2 на правову допомогу у даній справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необхідними рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, стягнути з ПАТ Національна страхова компанія «Оранта» на користь позивачки пеню в сумі 7 171 грн.73 коп., інфляційні збитки в сумі 10 812 грн. 26 коп. та 3% річних в сумі 360 грн., а всього -18 333 грн. 99 коп. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, витрати на правову допомогу у розмірі 3 917 грн.

У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України на користь позивачки також підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту .

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Національна страхова компанія «Оранта» про стягнення збитків задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Національна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_2 пеню, інфляційні збитки та 3% річних в розмірі 18 333,99 грн. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, витрати на правову допомогу у розмірі 3 917 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Національна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нимзаконної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: