Ухвала

іменем україни

22 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Поспішіленко» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою Приватного підприємства «Поспішіленко» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2011 року вона була прийнята на посаду юриста у приватному підприємстві «Поспішіленко» (далі - ПП «Поспішіленко»). 26 червня 2012 року ОСОБА_3 звільнилася, але на час звернення до суду розрахунок при звільненні не отримала.

Позивач зазначала, що 09 квітня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення заробітної плати, однак за заявою відповідача ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року судовий наказ скасовано у зв'язку з наявністю спору про право між сторонами щодо виплати заробітної плати.

Позивач вказувала, що заборгованість із заробітної плати становить 61 845 грн 95 коп. Крім того, просила стягнути заборгованість із урахуванням індексу інфляції у розмірі 15 425 грн 16 коп., 3 % річних у розмірі 4 798 грн 49 коп. та середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати за період з липня 2012 року по грудень 2014 року у розмірі 150 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПП «Поспішіленко» на користь ОСОБА_3 заборгованість з заробітної плати у розмірі 82 069 грн 60 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 150 000 грн, а всього - 232 069 грн 60 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПП «Поспішіленко» на користь ОСОБА_3 заборгованість з заробітної плати за період з 23 травня 2011 року по травень 2012 року у розмірі 61 845 грн 95 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 150 000 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПП «Поспішіленко» просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 03 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена.

28 квітня 2014 року ПП «Поспішіленко» звернулось із заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те, що ОСОБА_3 вчасно отримувала заробітну плату за період її роботи на підприємстві у встановленому законом порядку, заробітна плата виплачувалась їй двічі на місяць та за кожну виплачену заробітну плату позивач проставляла свій підпис на відомостях. За таких обставин 16 червня 2014 року вказаний судовий наказ було скасовано.

06 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Святошинського РУГУ МВС України щодо підробки її підпису, невиплати заробітної плати, заволодіння даними грошовими коштами ПП «Поспішіленко». 07 червня 2014 року Святошинським РУГУ МВС України в м. Києві було внесено відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження, у рамках якого ОСОБА_3 визнана потерпілою.

Висновком експерта почеркознавчої експертизи від 06 листопада 2014 року № 1406 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 у платіжних відомостях виконані не ОСОБА_3

Згідно із довідкою про середню заробітну плату (дохід) від 26 червня 2012 року № 125, розмір заробітної плати з травня 2011 року по травень 2012 року складає 61 845 грн 95 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача перед ОСОБА_3 виникла заборгованість з заробітної плати, яка підлягає стягненню з урахуванням норм ст. ст. 116, 117 КЗпП України. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд зазначив, що місцевим судом невірно розраховано не середньоденну, а середньомісячну заробітну плату у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

При цьому, судом відхилено доводи відповідача про те, що заборгованість з заробітної плати при звільненні позивача не була їй виплачена, оскільки позивач була відсутня в день звільнення на роботі і не зверталася за отриманням коштів, з посиланням на те, що згідно з трудовою книжкою ОСОБА_3, вона була видана останній в день її звільнення, а тому відсутні підстави вважати, що позивач в день звільнення була відсутня на роботі.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок з ним.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Як встановлено судом, підписи від імені ОСОБА_3 у платіжних відомостях про отримання заробітної плати та розрахунку при звільненні виконані не ОСОБА_3, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи від 06 листопада 2014 року, доказів проведення з позивачем розрахунку відповідачем не надано.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з заробітної плати за період з 23 травня 2011 року по травень 2012 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про її відхилення та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Поспішіленко» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська