Справа № 361/7913/15-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/342/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості», третя особа: виконуючий обовязки директора Державного підприємства «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» ОСОБА_3 про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, який уточнив під час розгляду справи, послався що наказом ДП «УкрДНТЦ АТП» від 28.09.2015 року його прийнято на роботу з 30.09.2015 року на посаду заступника директора ДП «УкрДНТЦ АТП». 03 лютого 2016 року його було повідомлено про скорочення займаної посади заступника директора на підставі наказу ДП «УкрДНТЦ АТП» від 03.02.2016 року №8-к «Про зміни в організації виробництва і праці».

Далі позивач зазначив, що 05.04.2016 року наказом ДП «УкрДНТЦ АТП» №27-п його було звільнено з посади заступника директора. Вважав, що таке звільнення є неправомірним, тому просив поновити його на посаді заступника директора Державного підприємства «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У своїх запереченнях представник відповідача зазначив, що скорочення трьох ідентичних посад, в тому числі посаду яку займав позивач у підприємстві, було зумовлено скрутним фінансовим становищем підприємства, тому було проведено зміни в організації виробництва та праці.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що суд при вирішенні справи не повно зясував обставини недотримання встановленої статутом ДП процедури звільнення, та не врахував, що обставини правомірності його звільнення, не доведені, тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просить скаргу відхилити, мотивуючи тим, що позивача було звільнено з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки рада трудового колективу надала згоду на звільнення, міністерство економічного розвитку і торгівлі також погодило звільнення скаржника.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що звільнення позивача відбулося без порушень трудового законодавства, внаслідок скорочення штату працівників, про що ОСОБА_2 був завчасно повідомлений, крім того на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України йому було запропоновано вакантну посаду головного економіста, на яку позивач не погодився.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення із зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді заступника директора Державного підприємства «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» з 30.09.2015 року (а.с.13).

Згідно до штатного розкладу цього підприємства введеного з 01.07.2015 року на підставі наказу від 26.06.2015 року №51-к, затверджено штат 28 штатних одиниць, з яких 3 одиниці заступника директора.

Відповідно до наказу Державного підприємства «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» від 03.02.2016 року №8-к «Про зміни в організації виробництва та праці», три посади заступників директора скоротили, з цим наказом позивач був ознайомлений (а.с.54-55).

03.02.2016 року позивача було повідомлено про звільнення у звязку із скороченням штату та запропонована вакантна посада головного економіста, на яку позивач не погодився (а.с.75).

Відповідно до п. 3.1 Колективного договору Відповідача, підприємство зобовязується при проведенні змін в організації виробництва й праці, ліквідації структурного підрозділу, реорганізації структури управління, зменшення обсягу робіт не звільняти з роботи працівників з власної ініціативи, без достатніх на те підстав та без згоди Ради трудового колективу (а.с.68).

Як вбачається з матеріалів справи на підприємстві профспілкова організація не створена, тому для забезпечення участі працівників в управлінні підприємством на ДП створено Раду трудового колективу.

15.01.2016 року відповідач звернувся з листом №06-10 до Ради трудового колективу ДП «УкрДНТЦ АТП» стосовно змін в організації праці та виробництва.

02.02.2016 р. Рада трудового колективу ДП «УкрДНТЦ АТП» постановила, на підставі Протоколу №1, надати згоду Відповідачу на проведення змін в організації виробництва, скоротивши три посади заступника директора (а.с.74).

16.02.2016 року відповідачем, на підставі п. 7.6 Статуту (у редакції, що діяла на період скорочення посади позивача), винесено Наказ №12.1-п про внесення змін до штатного розпису ДП «УкрДНТЦ АТП», які вводяться в дію з 05.04.2016 року (а.с.76).

17.03.2016 року відповідач звернувся до Ради трудового колективу ДП «УкрДНТЦ АТП» із поданням про надання згоди на звільнення позивача із займаної посади у звязку із скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Протоколом №7 від 29.03.2016 року Рада трудового колективу ДП «УкрДНТЦ АТП» постановила надати згоду на звільнення позивача із займаної посади у звязку з скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та наданням компенсації (а.с.78).

23.03.2016 року відповідач звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України листом №01-69 щодо погодження звільнення позивача із займаної посади, на що 29.04.2016 року Міністерство економічного розвитку і торгівлі України погодило звільнення ОСОБА_2 із займаної посади з дотриманням вимог чинного законодавства України (а.с.86).

Наказом Державного підприємства «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» від 05.04.2016 року №27-п звільнено ОСОБА_2 з посади заступника директора Державного підприємства «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» у звязку з скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації та вихідної допомоги (а.с.24).

Таким чином, дійшовши висновку про те, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, оскільки вони спростовуються наведеними вище матеріалами справи.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :