РІШЕННЯ І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Бойка О.Ю., при секретарі Крижко Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» про стягнення пені,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 15.03.2016 року на його поточному рахунку №764698 відкритому у ПАТ ««Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» (далі ПАТ «Промінвестбанк»), знаходились грошові кошти в сумі 1705506,88 грн, 15.03.2016 року позивач надав банку платіжне доручення №001 на перерахування 779834,12 грн. УК у м. Запоріжжя, платіжне доручення №001 отримано банком 15.03.2016 року однак не було виконане до 11.04.2016 року, оскільки 12.04.2016 року позивач звернувся до банку з заявою про залишення платіжного доручення №001 без виконання.За позовом позивач просить стягнути з відповідача пеню за час прострочення виконання платіжного доручення у розмірі 21055,52 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні против заявленого позову заперечив, з підстав зазначених у письмових запереченнях наданих до матеріалів справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

15.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» з платіжним дорученням №001 про перерахування з свого поточного рахунку №764698 суми в розмірі 779834,12 грн., як податок на доходи фізичних осіб, що сплачується ОСОБА_1 за результатами річного декларування за 2015 рік. Зазначене платіжне доручення прийнято банком 15.03.2016 року, про що є відповідний штамп банку. (а.с.4).

Випискою по рахунку №764698 за період з 01.03.2016 року по 08.12.2016 року встановлено наявність на рахунку позивача станом на 15.03.2016 року 1705506,88 грн. (а.с.5-6).

12.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Промінвестбанк» з заявою про залишення платіжного доручення №001 від 15.03.2016 року без виконання (а.с.32).

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Таким чином, відповідач повинен був виконати платіжне доручення №001 від 15.03.2016 року не пізніше 15 березня 2016 року, однак до 11.04.2016 року свого вищевказаного обов'язку не виконав, чим порушив умови договору банківського рахунку. З урахуванням викладеного та дати подання заяви про повернення коштів, період невиконання Відповідачем доручення клієнта є з 15.03.2016 року по 11.04.2016 року і складає 27 днів.

Факт невиконання відповідачем платіжного доручення підтверджується банківською випискою з рахунку ОСОБА_2

Згідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в строк.

Згідно до ст. ст. 1089, 1092 ЦК України, банки зобов'язані виконувати платіжні доручення клієнтів - фізичних та юридичних осіб - у встановленому законодавством України порядку та у встановлені строки. У разі невиконання або несвоєчасного виконання платіжних доручень клієнтів банки несуть відповідальність, передбачену ЦК та законами України, зокрема п. 8.3 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року, за порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України №2346-111, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Сума пені, нарахованої за невиконання платіжного доручення №001 від 15.03.2016 року 21055,52 грн.

Отже, судовим розглядом встановлено, що Відповідач ухилився від виконання визначених законодавством та взятих на себе зобов'язань, оскільки з 15.03.2016 року по 11.04.2016 року порушив право на вільне користування належних Позивачу грошових коштів, що полягає у не перерахуванні грошових коштів з поточного рахунку, відкритого на ім'я Позивача.

Дії Відповідача порушують чинні норми законодавства, а саме: відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»згідно якого відносини між банком та клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Грошові кошти, які знаходяться на рахунках Позивача, відкритих Відповідачем на ім'я Позивача належать останньому на праві приватної власності.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положеньст. 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права не можуть бути обмежені.

Змістом права власності є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне:

«Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як джерело права при розгляді справ у суді застосовується Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини.

Відмовляючись видати/перераховувати за його розпорядженням грошові кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушив положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У порушення цих норм Позивач був позбавлений права користуватися своїм майном, у даному випадку майном є грошові кошти.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги доказаними та підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» про стягнення пені задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» на користь ОСОБА_1 21055,52 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю.Бойко