У Х В А Л А

16 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Укрінбанк», треті особи : відділ державної виконавчої служби Святошинського району м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Наталія Петрівна, служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню,

встановила:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2012 року, позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 782 837, 65 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2012 року залишено без змін. Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та направити справу на новий касаційний розгляд, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме, частини третьої статті 332 ЦПК України, статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишаючи судові рушення без змін, суд касаційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 для захисту своїх прав та інтересів має можливість подати до суду позов за наявності обставин, передбачених статтею 661 ЦК України.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 8 лютого 2013 року суд касаційної інстанції виходив з того, що при вчиненні виконавчого напису та зверненні стягнення на предмет іпотеки нотаріус не допустив порушень чинного законодавства, оскільки сума заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2006 року є безспірною, повідомлення іпотекодавцю про необхідність сплати заборгованості за зазначеним договором було надіслано;

- від 26 квітня 2013 року суд касаційної інстанції виходив з того, що виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з порушенням позичальником кредитних зобов'язань вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства, при доведеності безспірності заборгованості та на підставі доказів, поданих нотаріусу банком;

- від 13 лютого 2014 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення та залишення без змін рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2013 року оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

У наданій для порівняння постанові Вищого господарського суду України від 29 березня 2012 року суд касаційної інстанції виходив з того, що законом не визначено форму пред'явлення вимоги, а тому кредитор може здійснити своє право будь-яким шляхом, в тому числі шляхом направлення відповідної претензії.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року суд виходив з того, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України).

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального та процесуального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Укрінбанк», треті особи : відділ державної виконавчої служби Святошинського району м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Наталія Петрівна, служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко