Справа № 463/3460/13-ц
Провадження № 2/463/10/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ Банк ОСОБА_5 та Кредит, третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював, остаточно просив визнати недійсним іпотечний договір №347, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 28 березня 2008 року, який укладено між ВАТ «ОСОБА_5 та кредит» та ОСОБА_4 з моменту його укладення.

Позов мотивує тим, що 28 квітня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 та кредит» було укладено кредитний договір. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором між ним та Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 та кредит» 28 квітня 2008 року укладено іпотечний договір №347, предметом якого була квартира АДРЕСА_1. Укладений іпотечний договір вважає недійсним, оскільки при укладенні кредитного договору, який на його думку теж є недійсним, відповідач навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають значення, а саме щодо відсоткової ставки та фактично нарахованих та стягнутих з боржника сум «відсотків». Крім того, шляхом укладення додаткових правочині від 19.05.2008 року, 28.08.2008 року до кредитного договору сторонами договору збільшено проценти за користування кредитом, однак, у звязку із збільшенням обсягу відповідальності іпотекодавця відповідних додаткових договорів до іпотечного не укладено. Тим самим, порушено вимоги ст.18 Закону України «Про іпотеку» щодо обов'язкового закріплення (погодження) сторонами в іпотечному договорі такої істотної умови як зміст та розмір основного зобовязання, строк та порядок його виконання. А тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в заяві про уточнення позовних вимог від 27.01.2017 року. Додатково пояснив, що відповідачем при укладенні з позивачем кредитного договору було замовчено про ціну кредиту, тобто про показники, що входять до загальної вартості кредиту. Крім того, позивач не знав про відповідні приховані платежі.

Перед з'ясуванням питання про можливість закінчення слухання справи представником позивача заявлено клопотання про залишення позову без розгляду, яке суд вважав за можливе вирішити в нарадчій кімнаті після судових дебатів.

Представник відповідача ПАТ Банк ОСОБА_5 та Кредит в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав його необгрунтованості та безпідставності. Додатково пояснив, що зміни до кредитного договору шляхом укладення додаткових правочинів щодо підняття відсоткової ставки здійснювались за взаємною згодою обох сторін. Банк свої зобовязання перед позичальником щодо надання кредиту виконав в повному обсязі, а от позичальник своїх зобовязань щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконує. Договір іпотеки укладений відповідно до вимог законодавства, іпотека зареєстрована у відповідному Державному реєстрі іпотек. Оскільки не припинене основне кредитне зобовязання, то відповідно відсутні підстави для припиненні іпотечного договору, в тому числі у звязку з не підписанням змін до нього щодо зміни відсоткової ставки за основним зобовязанням, так як пунктом 14 такого передбачено, що у випадку збільшення розміру зобовязань за кредитним договором, право іпотеки не припиняється і розповсюджується на такі зобовязання.

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання з розгляду даної справи не зявилися з невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Про поважність причини неявки суд не повідомляли, заяв про розгляд справи у їх відсутності не подавали. Оскільки даним позовом не зачіпаються інтереси третіх осіб як поручителів по кредитному договору, то суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні клопотання представника позивача про залишення позову без розгляду слід відмовити, оскільки таку заяву було подано після закінчення з'ясування усіх обставин по справі та перевірки їх доказами. Задоволення такого клопотання протирічило б вимогам закону щодо обєктивного та повного розгляду справи, а також суперечило б інтересам сторін, так як останні зобовязані нести встановлену законом відповідальність за взяті на себе зобовязання. А тому постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215 ЦПК України, суд вважає, що в позові ОСОБА_4 до ПАТ Банк ОСОБА_5 та Кредит, третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору іпотеки слід відмовити в повному обсязі виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_5 та кредит» в особі начальника відділення №9 Філії «Західне регіональне управління» ВАТ «Банк «ОСОБА_5 та кредит» ОСОБА_9В, який діяв на підставі Положення про відділення №9 та довіреності посвідченої 06.09.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_10 з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої сторони укладено кредитний договір №03/08-09, на підставі якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 900000 гривень з оплатою за процентною ставкою 18% річних. Кредитні ресурси, отримані позичальником в тимчасове користування за цим договором, використовуються за цільовим призначенням на споживчі цілі (т.1, а.с.8-10).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №03/08-09, 28.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_5 та кредит» з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої сторони укладено іпотечний договір, предметом якого була належна на праві приватної власності іпотекодавцю квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с.5-7).

19.05.2008 року між позивачем та відповідачем укладено Додатковий правочин №1 до кредитного договору №03/08-09 від 28.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Банк «ОСОБА_5 та кредит» та ОСОБА_4, на підставі якого змінено відсоткову ставку до 19,5% річних (т.1, а.с.11). Згідно Додаткового правочину №2 до кредитного договору №03/08-09 від 28.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Банк «ОСОБА_5 та кредит» та ОСОБА_4Р, змінено відсоткову ставку до 20,5% річних (т.1, а.с.12).

Статтею 526 ЦК України передбачено загальні умови виконання зобов'язання, у відповідності до положень якої, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Позивач звернувшись до суду з вимогою про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного з метою забезпечення кредитних зобовязань, мотивує таку тим, що при укладенні кредитного договору його було відповідачем навмисно введено в оману щодо обставин, які мають значення, а саме щодо відсоткової ставки та фактично нарахованих та стягнутих з боржника сум «відсотків». А також зміни щодо збільшення процентів за користування кредитом не знайшли свого відображення в іпотечному договорі.

Статтею 203 ЦК України, закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є у відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину.

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У відповідності до положень пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, зважаючи на вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку про те, що встановлення умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є необхідною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26.12.2014 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29.09.2015 року (т.2, а.с.72-83) в позові ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору №03/08-09 від 28.03.2008 року відмовлено. Суд першої інстанції, з доводами якої погодився і суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про те, що банк свої обов'язки за кредитним договором виконав та надав позивачу кредитні кошти в сумі 900000 грн., однак позивач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим Сихівським районним судом м. Львова 07.02.2013 року винесено заочне рішення, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Встановлено, що укладений договір кредиту був добровільно підписаний ОСОБА_4, а відтак останній погодився зі всіма істотними умовами даного договору, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, як це передбачено ч.1 ст. 628 ЦК України та своїм підписом засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною, в зв'язку з чим будь-яких претензій чи зауважень щодо наданої йому банком інформації він не має. Свідченням того, що ОСОБА_4 погоджувався з умовами договору є і той факт, що він здійснював погашення кредиту, а відтак своїми діями визнавав умови договору у повному обсязі. Визнано надуманими та необґрунтованими покликання сторони позивача на те, що розмір процентів є несправедливим та призводить до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін за згаданим договором, оскільки позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами договору, погодився на ці умови. Крім того, встановлено, що жодних надмірних, на думку позивача, прибутків відповідач не отримує, що виключає в свою чергу дисбаланс прав та обов'язків. Таким чином, судами, у звязку з недоведеністю позивачем, спростовано факт укладення кредитного договору під впливом обману, так як сторони досягнули згоди з істотних умов щодо предмета (900 000 гривень), ціни (18% річних за користування кредитом) та строку (до 15 березня 2023 року), правочин вчинено відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України в письмовій формі та банком було перераховано кошти на поточний рахунок ОСОБА_4, що підтверджується меморіальним ордером № 2629719 від 28.03.2008 року - тобто правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що є підтвердженням того, що сторони правочину мали вільне волевиявлення та володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності як передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, згідно ч.1 ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 593 ЦК України закріплено загальні засади припинення права застави, в тому числі й іпотеки як застави нерухомого майна. Так, право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Аналіз положень спірного іпотечного договору, долученого до матеріалів справи, дає суду підстави критичного оцінювати покликання сторони позивача на невнесення змін та доповнень до іпотечного договору щодо збільшення процентів за користування кредитом, як на підставу його недійсності.

Так, згідно пункту 14 іпотечного договору від 28.03.2008 року, у разі зміни будь-якого строку виконання зобовязань за кредитним договором право іпотеки не припиняється. При цьому, якщо збільшується розмір зобовязань за Кредитним договором, право іпотеки розповсюджується також і на такі зобовязання. Вказану умову договору, як і інші умови іпотечного договору, викладені в цьому договорі, сторони погодили, підписавши даний договір. З огляду на це суд вважає, що немає підстав для визнання договору іпотеки недійсним через не підписання змін до нього щодо відсоткової ставки за основним зобовязанням.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про необгрунтованість та безпідставність пред'явленого позову, а тому в задоволенні такого відмовляє в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215,294 ЦПК України, ст..ст.15,16,575 ЦК України, ст.17,18,Закону України "Про іпотеку", суд,

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.