Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/33/12-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 59 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації», про скасування рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради, встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 14 лютого 2017 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 14 лютого 2017 року частково задоволено заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих попередньою ухвалою суду 01 лютого 2010 року, а саме скасовано накладення арешту на житловий будинок із господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати. Зокрема зазначає, що суд 1-ї інстанції безпідставно прийняв до розгляду заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, оскільки вона не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України. Також на думку апелянта, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки не всі позовні вимоги ОСОБА_2 розглянуто судом, частина позовних вимог виділена в окреме провадження і їх розгляд триває на даний час. Крім того, головуючий суддя одноосібно відмовив у задоволенні клопотання про відвід судді, звинувативши при цьому представника ОСОБА_1 в тиску на суд.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у грудні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_2, в якому просила визнати незаконним додаток до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №71 від 28.02.1991 року «Про затвердження актів прийомки в експлуатацію індивідуальних жилих будинків громадян міста» в частині прийняття в експлуатацію прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1.

11.01.2010 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення свого позову, в якому просила заборонити відчуження, передачу в оренду, користування, в заставу спірної частини домоволодіння (а.с.86 т.5).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2010 року накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, а саме: тамбур 4 площею 3,5 кв.м.; кухню 4,1 площею 8,7 кв.м.; житлові кімнати: 4-2 площею 10,0 кв.м. та 3-3 площею 10,4 кв.м.; господарські будівлі: гараж літ. «Г», сараї літ. «Г-2», «В-1», літню кухню літ. «В», згідно з технічним планом домоволодіння (а.с.92 т.5).

В подальшому ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 25.01.2011 року вище вказану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 було об'єднано в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, виконавчого комітету Житомирської міської ради про скасування рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради, встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно (а.с.156 т.5).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 червня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28 липня 2015 року (а.с.58 т.6), відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 28.02.1991 року за №71 в частині прийняття в експлуатацію прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2, а також про визнання законним забудовником ОСОБА_5.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт, що рішення виконкому Житомирської міської ради №71 від 28.02.1991 року в частині прийняття в експлуатацію прибудови до житлового будинкуАДРЕСА_1, житловою площею 20,40 кв.м. та загальною площею 49,80 кв.м., на ім'я ОСОБА_2 належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25.10.2001 року №679 в частині зміни (встановлення) розміру ідеальних часток ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у домоволодінні АДРЕСА_1, відповідно, 61/100 та 39/100.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Житомирської міської ради від 9 червня 2005 року №381 в частині внесення змін до рішення виконкому Житомирської міської ради №71 від 28 лютого 1991 року щодо зміни прізвища, імені та по-батькові ОСОБА_2 на ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: тамбур IV площею 3,5 кв.м.; кухню 4-1 площею 8,7 кв.м.; житлові кімнати: 4-2 площею10,0 кв.м., 3-3 площею10,4 кв.м., а також господарські будівлі: сараї літ. «Г-2», «В-1», ? частина гаража літ. «Г», літню кухню літ. «В», які становлять 25/100 частин зазначеного будинку, вартістю 13531 грн.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 01.02.2010 року, та просила скасувати накладений арешт на майно і виключити із єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 01.02.2010 року № 9472474 про арешт майна (а.с.81 т.6). Посилалася на те, що на день звернення до суду із зазначеною заявою відпали підстави для забезпечення позову, так як судове рішення набрало законної сили.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 14 лютого 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково: скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою того ж суду від 01 лютого 2010 року у вигляді накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 та господарські будівлі, у задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.165-166 т.6).

Вирішуючи заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що частинами 3,6 ст. 154 ЦПК України суду надано право скасувати заходи забезпечення позову. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як вже зазначалось, вище згаданим судовим рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1, на забезпечення якого і вживались заходи відповідно до ухвали від 01.02.2010 року. В той же час, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Вказане рішення суду набрало законної сили і на його підставі державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28312265 від 18.02.2016 року. Отже, за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 25/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що відображено в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №53520701 від 18.02.2016 року (а.с.83-85 т.6).

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову, так як по даній справі спір вирішено, рішення набрало законної сили та було виконано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання апелянта на невідповідність заяви про скасування заходів забезпечення позову вимогам ст.119 ЦПК України, є необґрунтованими, оскільки вказана норма закону стосується лише форми і змісту позовної заяви. Разом з тим, чинний Цивільний процесуальний кодекс не містить вимог щодо форми і змісту заяви про скасування заходів забезпечення позову. Колегія суддів відхиляє доводи представника апелянта озвучені ним під час апеляційного розгляду справи про те, що особа, яка звернулась до суду із заявою про скасування забезпечення позову, не встановлена, оскільки у заяві зазначено лише прізвище та ініціали - ОСОБА_2 Так, згідно відомостей, які містяться у журналі судового засідання від 14.02.2017 року (а.с.161-162 т.6), представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 приймав участь у судовому засіданні та підтримував вказану заяву.

Підстави та процедура зупинення провадження у справі, встановлені нормами ст.ст.201-203 ЦПК України, які не передбачають вчинення цієї процесуальної дії після винесення судового рішення, тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив дане клопотання представника ОСОБА_1 (а.с.156 т.6).

Доводи представника апелянта щодо підстав для заявлення відводу головуючому судді Шалоті К.В. не відповідають вимогам ст.ст.20,21 ЦПК України, а тому суд правильно відмовив у задоволенні даного відводу (а.с.163 т.6).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду 1-ї інстанції постановлена із дотриманням норм цивільного матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування немає..

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді