Провадження № 4-с/201/12/2017
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря Гоц Г.Ю., за участю представника заявника ОСОБА_1, представника зацікавленої особи ОСОБА_2, представника зацікавленої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 про визнання незаконною постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 15.10.2015 про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконною постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 15.10.2015 про відкриття виконавчого провадження №49010069 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/13430/14-ц.

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_5 від 15.10.2015 відкрито виконавче провадження № 49010069 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/13430/14-ц, яке набрало законної сили 24.03.2015, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та кредит» заборгованості в загальній сумі 145 611,07 грн.

Всупереч вимогам ст.ст. 17, 19 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження відкрито оскаржуваною постановою на підставі заяви, поданої і підписаної не уповноваженої на те особою. У виконавчому листі виданому судом 12.03.2015 по справі №201/13430/14-ц зазначено код юридичної особи стягувана за . Цей код є унікальним, призначений для ідентифікації юридичної особи і унеможливлює недобросовісне використання співзвучної назви для набуття прав іншої юридичної особи.

Згідно із пп. «в» п.3.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 відсутність коду за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду.

Водночас, заяву про відкриття виконавчого провадження подано представником за довіреністю ОСОБА_7, виданої іншою юридичною особою, аніж тою, якій присвоєно .

При цьому в матеріалах виконавчого провадження ухвала суду про заміну стягувача відсутня.

В силу ч. 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.

За змістом ст. 9 даного Закону участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою та оформленою відповідно до вимог закону.

Заявник вважає, що повноваження представника стягувача мають бути підтверджені довіреністю, яка видана саме тією юридичною особою на користь якої видано виконавчий документ.

Враховуючи викладене, просить вимоги скарги задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду скарги був повідомлений належним чином. Представник Жовтневого ВДВС надав заяву, в якій просив скаргу розглядати без його участі.

Представник зацікавленої особи ПАТ «ОСОБА_6 та кредит» в судовому засіданні проти вимоги скарги заперечував, надав відзив на скаргу, в якому відзначив, що 24.10.2007 між ВАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» в особі «Дніпропетровське РУ» ВАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит», реорганізованого у AT «Банк «ОСОБА_6 та Кредит», який є правонаступником всіх прав та зобовязань та ОСОБА_4 укладено договір № 073/07-ФЛ/01, на підставі якого йому надано кредитні кошти в сумі 200 000, 00 грн. оплатою 16,5 % річних за користування кредитними коштами строком погашення до 2022 року.

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору банк з звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська від 12.03.2015 стягнуто заборгованість на користь банку. Позивач отримав виконавчі листи та направив їх до виконавчої служби для примусового виконання.

У кредитному договору та додатках до нього вказано код ЄДРПОУ філії банку 26460727. Цей же код ЄДРПОУ зазначено і у позовній заяві, оскільки позов подавався філією банку Дніпропетровським районним відділенням.

Згідно Довідки № 13384/07 від 02.12.2003 Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві, , присвоєно філії «Дніпропетровське регіональне управління» ВАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит».

Виконавчі листи видані 15.04.2015 на підставі заяви від 08.10.2015 і направлені до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

Постановою Національного банку України № 612 від 17.09.2015 «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту. Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 2 ст. 36 даного Закону України визначено, що на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі та діють у визначених нею межах та порядку.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 № 171 делеговано повноваження тимчасовому адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» ОСОБА_8.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 № 230 «Про початок процедури ліквідації в AT «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» запроваджено ліквідацію AT «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» та делеговано повноваження ліквідатора банку ОСОБА_8.

Таким чином, на момент направлення заяви про відкриття виконавчого провадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб була введена тимчасова адміністрація в AT «Банк «ОСОБА_6 та Кредит». Наразі банк перебуває в стадії ліквідації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності, перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Частиною 1 ст. 35 Закону встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Згідно із п. 15 ст. 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до пунктів 2, 5 ч. 2 ст. 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується. Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується.

Таким чином, представник AT «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» направив 08.10.2015 на адресу виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження, діючи на підставі довіреності, виданої уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_8, а тому, представник банку мав повноваження, передбачені цією довіреністю, в т.ч. з правом подання/підписання заяв про відкриття виконавчого провадження.

Зазначає, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документу, в якому, серед іншого, має бути зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону в разі невідповідності виконавчого листа вимогам ст. 18 цього ж Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виш при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконання пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Отже, відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Заявником не зазначено, яку саме норму закону порушив державний виконавець при відкритті виконавчого провадження.

На підставі наведеного, просив відмовити у задоволенні скарги.

Представник зацікавленої особи Державної іпотечної установи, в судовому засіданні просив прийняти рішення за результатами розгляду скаргу на розсуд суду.

Вислухавши в судовому засіданні представника заявника, представників зацікавлених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 24.03.1998 № 202/98-ВР визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи якими серед іншого є - виконавчі листи.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2015, яке набрало законної сили 24.03.2015, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та кредит» заборгованості в загальній сумі 145 611,07 грн., видано виконавчий лист 15.04.2015 (а.с. 5).

На підставі заяви про відкриття виконавчого провадження від 13.10.2015, поданої представником ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності від 02.09.2015 (а.с. 7), виданої уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_8, постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС від 15.10.2016 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду (а.с .8).

У постанові стягувачем зазначене АТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит», адреса: вул. Плеханова, 9, м. Дніпропетровськ, .

Довіреність видана і підписана від імені ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_8, яка діє на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 « 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит».

В довіреності вказано місцезнаходження ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» - м. Київ, вул. Артема, 60. Банк зареєстрований 02.07.2007 із присвоєнням коду .

Заявник вважає, що виконавчий документ предявлено не стягувачем - АТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит», , а іншою юридичною особою - ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» з кодом , а ОСОБА_7 не є повноважним представником стягувача ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит», оскільки сам ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» з кодом не є стягувачем.

Окрім того, заявник вважає, що повноваження представника стягувача при поданні заяви повинні підтверджуватися довіреністю, виданою тією ж юридичною особою, на користь якої видано виконавчий документ, тобто АТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит», .

Заміна стягувача при розгляді справи судом, а також у виконавчому провадженні не відбувалася.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016 скаргу ОСОБА_4 на постанову про відкриття провадження було задоволено (а.с. 31, 32). Не погодившись з даним судовим рішенням, скаржник звернувся до Апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.10.2016 ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд (а.с. 91, 92).

При цьому рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно матеріалів справи заявник звернувся із скаргою в якій просив визнати незаконною постанову державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_5 від 15.10.2015 про відкриття виконавчого провадження, оскільки постанова винесена на підставі заяви, поданої і підписаної не уповноваженою на те особою, що на думку скаржника вбачається в розбіжності коду ЄДРПОУ, зазначеного у виконавчому документі та довіреності, доданої до заяви про накриття виконавчого провадження.

Як вказав апеляційний суд, ОСОБА_4 вимоги та підстави скарги не уточнювалися, скарга була направлена заінтересованій особі з вимогою про визнання незаконною постанови лише з підстав відкриття виконавчого провадження на підставі заяви, поданої і підписаної не уповноваженою на те особою, що на думку скаржника вбачається із розбіжностей коду ЄДРПОУ, зазначеного у виконавчому документі та довіреності, доданої до заяви про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, вимоги скарги заявник або його представник не уточнювали і не змінювали ані при первісному розгляді скарги, ані в ході нового розгляду після скасування рішення суду судом апеляційної інстанції.

Отже, суд розглядає дану скаргу у межах її вимог, первісно заявлених ОСОБА_4 в суді першої інстанції при поданні скарги у квітні 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинний на момент спірних правовідносин, стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 9 даного Закону участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи.

Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Заявник вважає, що повноваження представника стягувача мають бути підтверджені довіреністю, яка видана саме тією юридичною особою на користь якої видано виконавчий документ.

Як встановлено судом і не заперечується заявником та представником банку, позов про стягнення із ОСОБА_4 заборгованості подавався ПАТ «Банк «ОСОБА_6 і Кредит» в особі філії банку Дніпропетровським районним відділенням.

Як видно з довідки № 13384/07 від 02.12.2003 Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві, присвоєно філії «Дніпропетровське регіональне управління» ВАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» (а.с. 18).

Цей же код ЄДРПОУ було зазначено і у позовній заяві.

Виконавчий лист виданий 15.04.2015 на підставі заяви від 08.10.2015 та направлені до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

Постановою Національного банку України № 612 від 17.09.2015 «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту. Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 2 ст. 36 даного Закону України визначено, що на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі та діють у визначених нею межах та порядку.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 № 171 делеговано повноваження тимчасовому адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» ОСОБА_8.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 № 230 «Про початок процедури ліквідації в AT «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» запроваджено ліквідацію AT «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» та делеговано повноваження ліквідатора банку ОСОБА_8.

Постановою Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит».

Таким чином, на момент направлення заяви про відкриття виконавчого провадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб була введена тимчасова адміністрація в AT «Банк «ОСОБА_6 та Кредит», а на сьогодні банк перебуває в стадії ліквідації.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним Банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності, перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Частиною 1 ст. 35 Закону встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Згідно із п. 15 ст. 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Разом з тим, відповідно до пунктів 2, 5 ч. 2 ст. 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується.

Отже, представник AT «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» направив 08.10.2015 на адресу виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження, та діяв на підставі довіреності, яку видала уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_8, а тому, представник банку мав повноваження, передбачені цією довіреністю, в т.ч. з правом подання/підписання заяв про відкриття виконавчого провадження.

Заявник вважає, що всупереч вимогам ст.ст. 17, 19 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження відкрито оскаржуваною постановою на підставі заяви, поданої і підписаної не уповноваженої на те особою, тому державний виконавець безпідставно відкрив виконавче провадження постановою від 15.10.2015.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, який був чинний на момент спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Частина 2 статті 25 Закону передбачає, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 26 Закону визначені підстави відмови у відкритті виконавчого провадження. Так, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Судом не встановлено наявності обставин, обумовлених даною нормою, які б перешкоджали відкриттю виконавчого провадження.

Стосовно посилання заявника на ст. 18 даного Закону, суд зазначає, що дано нормою передбачені вимоги до виконавчого документа, зокрема, щодо наявності ідентифікаційного коду суб'єкта господарської діяльності стягувача.

Заявник не посилається у своїй скарзі на невідповідність виконавчого документа вимогам ст. 18 цього Закону, що могло б бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем підставно відкрито виконавче провадження на підставі поданої уповноваженим представником стягувача заяви.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За приписами ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Будь-яких порушень при вчиненні виконавчих дій з боку державного виконавця, судом при розгляді справи не встановлено, державний виконавець діяв в межах закону та наданих йому повноважень, а отже відсутні підстави для задоволення вимог заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 про визнання незаконною постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 15.10.2015 про відкриття виконавчого провадження - відмовити.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 січня 2016 року. Повний текст ухвали складений 18 січня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали а у разі, якщо ухвалу постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.С. Наумова