Справа № 297/1519/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Берегівського районного суду від 25 листопада 2016 року про залишення заяви без розгляду за позовом ОСОБА_1 до ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», концерну «Військессетменеджмент», третя особа без самостійних вимог - Міністерство Оборони України про видачу наказу на звільнення, проведення розрахунку, виплату вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

У червні місяці 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із вищенаведеним позовом.

Проте, ухвалою суду від 25.11.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема, вказує на те, що наявна в матеріалах справи заява про залишення позову без розгляду написана ним під примусом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції послався на те, що позивач подав заява про залишення позову без розгляду. Також суд послався на те, що позивач не з'явився до суду, хоча його явку було визнано обов'язковою, для підтвердження такої заяви.

Однак із таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

З аналізу даної норми слідує, що суд вправі залишити позов без розгляду з даних підстав, якщо така заява подана до суду безпосередньо позивачем чи його представником (за наявності відповідних повноважень), і при цьому буде встановлено добровільність подання такої заяви та усвідомлення позивачем процесуальних наслідків такої дії.

У той же час, наявне в матеріалах справи друковане пояснення до позовної заяви від 28.07.2016 року, на яке послався (а.с. 111), суд таким вимогам не відповідає.

Зокрема, дане пояснення не являється заявою, а крім підпису навпроти прізвища «ОСОБА_2 містить підписи ще двох інших осіб, один з яких є працівником підприємства відповідача (головний бухгалтер). Також дане пояснення подане до суду відповідачем, що також зафіксовано в оскаржуваній ухвалі, а не позивачем, як це передбачено п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Крім того, у тексті самого пояснення не міститься безпосередньо тексту із проханням залишити позов без розгляду. У поясненні, дослівно зазначено - «… я її відзиваю».

Усе зазначене узгоджується із твердження апелянта про те, що така заява писалась ним під примусом, тобто відсутня добровільність подачі заяви.

Крім цього, 28.07.2016 року ОСОБА_1 особисто написав заяву в якій зазначив, що подану позовну заяву підтримує повністю, а справу просить розглядати в його відсутності за участі його представника-адвоката Біланинець І.І., а.с. 15.

Щодо неявки позивача в судове засідання з метою з'ясування обставин написання такого пояснення, то представник позивача - адвокат Біланинець І.І., був присутнім у судовому засідання та вказував про написання такої заяви позивачем під примусом. Однак, суд безпідставно не взяв такі пояснення до уваги, зважаючи на те, що згідно ордеру-угоди про надання адвокатських послуг від 10.05.2016 року ОСОБА_1 надав Біланинцю І.І. по даній справі право на вчинення будь-яких процесуальних дій передбачених ЦПК України, тобто в тому числі й право підтримувати позов чи подавати заяву про залишення позову без розгляду.

За наявності таких суперечностей та враховуючи, що предметом позову є поновлення порушених трудових прав, колегія суддів критично оцінює пояснення, розцінену судом як - заява про залишення позову без розгляду.

За таких обставин, винесення у зв'язку із цим ухвали про залишення позову без розгляду, не свідчить, що вона постановлена з дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як одним із невід'ємних прав людини передбачених ст. 6 п. 1 Конвенції є доступ до правосуддя.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, для залишення позовної заяви без розгляду, а тому ухвала Берегівського районного суду від 26 листопада 2016 року, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 207, 307, 311, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити.

Ухвалу Берегівського районного суду від 25 листопада 2016 року про залишення заяви без розгляду, скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті позовних вимог.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді