АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання заповіту складеного від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори 05 травня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7-769 - недійсним, на підставі вимог частини 2 статті 1257 Цивільного кодексу України, в зв'язку з тим, що волевиявлення заповідача не відповідало його волі.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 Як спадкоємець першої черги позивач звернувся до П'ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Державний нотаріус прийнявши заяву позивача, повідомив, що 05.05.2004 року батько позивача ОСОБА_4 в Дев'ятій київській державній нотаріальній конторі склав заповіт, згідно якого на випадок смерті належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_3 Позивач вважає, що даний заповіт слід визнати недійсним з тих підстав, що зі змісту оспорюваного заповіту неможливо встановити точну волю заповідача щодо особи, на користь якої складно заповіт. Оскільки, в заповіті крім прізвища, ім'я та по батькові (далі - ПІБ) не зазначено інших відомостей про спадкоємця, то особа, на користь якої складно заповіт, є незрозумілою, а тому заповіт має суперечливий характер. Вказав, що таке волевиявлення заповідача не відповідало його волі, тому що батько завжди хотів заповісти своє майно йому - спадкоємцю першої черги - сину. У зв'язку з тим, що для позивача особа, на користь якої складно заповіт, є незрозумілою, позов заявлено до всіх відомих йому осіб, що мають однакове прізвища, ім'я та по батькові з особою, зазначеною в заповіті у якості спадкоємця. На підставі відомостей отриманих з мережі «Інтернет» позов заявлено до шістьох осіб, які проживають на території України та до однієї особи, яка проживає на території Російської Федерації, та мають однакове прізвище, ім'я та по батькові, а саме: ОСОБА_5 (АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (АДРЕСА_7), ОСОБА_3 (АДРЕСА_4), ОСОБА_3 (АДРЕСА_8), ОСОБА_3 (АДРЕСА_9), ОСОБА_3 (АДРЕСА_10), ОСОБА_3 (АДРЕСА_11).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва роз'єднано поєднані в одному проваджені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_11, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним, в самостійне провадження (т. 1, а.с. 1).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року в задоволені позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3, яка проживає на території Російської Федерації, відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача - ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій вказала, що судом неповно з'ясовано обставини справи та не надано належної оцінки доказам, що мають істотне значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що її визнано потерпілою у кримінальному проваджені за фактом підробки оспорюваного заповіту, та безпідставно відмовлено у зупиненні провадження у справі до розгляду кримінального провадження. Посилалась на безпідставність висновків суду, що її доводи щодо відсутності оригіналу заповіту, порушення кримінальної справи та розшуку в порядку кримінального провадження спадкоємця ОСОБА_5 не є предметом доказування у даній справі та виходять за межі заявлених вимог. Питання про її залучення до участі у розгляді справи у якості третьої особи з самостійними вимогами розглянуто з грубим порушенням норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення. Вказала, що судові рішення, на які посилається суд, що ОСОБА_3 є спадкоємцем, вона не визнає та вважає, що за відсутності оригіналу заповіту підмінити його визнанням права власності на спадкове майно неможливо. Вона із сином, позивачем у справі, не визнають заповіт та вважають його підробленим.

Посилаючись на те, що оригінал заповіту відсутній, триває досудове розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_3 щодо підробки заповіту, просила скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав наведених в ній.

Відповідач та треті особи, відповідно до ст. 74 ЦПК України, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, який був батьком позивача та рідним дядьком ОСОБА_5, яка не є відповідачем у справі, що переглядається.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач, як син померлого, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом та йому було повідомлено про наявність заповіту, який посвідчено 05.05.2004 державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори, відповідно до якого належну йому на праві власності частину квартири спадкодавець заповів ОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги тим, що оскільки в заповіті крім ПІБ спадкоємця не зазначено інших відомостей, особа, на користь якої складно заповіт, є незрозумілою, що викликає суперечки після відкриття спадщини.

Судом встановлено, що заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом подано ОСОБА_5, яка є племінницею заповідача.

При цьому суд виходив з того, що вказані обставини встановлені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.09.2014, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку, у справі за роз'єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 (АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (АДРЕСА_7), ОСОБА_3 (АДРЕСА_4), ОСОБА_3 (АДРЕСА_8), ОСОБА_3 (АДРЕСА_9), ОСОБА_3 (АДРЕСА_10), про визнаним недійсним заповіту, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову. Також даним рішенням встановлено, що інші особи, до яких ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги, крім племінниці заповідача, є неналежними відповідачами.

Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обставини, які мають значення для справи, та які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3, яка проживає на території Російської Федерації, не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2015 судом було винесено ухвалу про направлення окремого судового доручення до компетентного органу Російської Федерації для вручення відповідачу ОСОБА_3 копії позовної заяви та доданих до неї документів, а також повідомлення про дату судового розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання заповіту недійсним.

29.02.2016 від компетентного органу Російської Федерації надійшли матеріали на виконання ухвали суду від 10.06.2015, з яких вбачається, що в листопаді 2002 року, у зв'язку з реєстрацією шлюбу, прізвище відповідача змінено, та на час складання оспорюваного заповіту було «ОСОБА_6». В судовому засіданні, що відбулося 12.11.2015 в приміщенні Калінінського районного суду м. Санкт-Петербург, ОСОБА_6 заперечуючи проти поданого позову пояснила суду, що не має жодного відношення до оспорюваного заповіту, оскільки ні позивача, ні спадкодавця вона не знає та родичів в Україні не має. За таких обставин, вважала себе неналежним відповідачем та просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що не бажає приймати участь в подальшому розгляді справи (т. 1, а.с. 122-135).

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо незаконності рішення, оскільки вирішення спору проведено судом з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та відповідних норм матеріального права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права у зв'язку з відмовою з задоволені заяви про зупинення розгляду справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 201 ЦПК України суд зупиняє провадження по справі у випадку неможливості вирішення даної справи до вирішення іншої справи, що розглядається, зокрема, в порядку кримінального судочинства.

Згідно п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року за № 2 при неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

Оскільки судом було встановлено, що по кримінальному провадженню № 0000286 від 29.10.2013 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 358 КК України за фактом підробки заповіту, проводиться досудове слідство, а відтак, справа на розгляді в суді не перебуває, висновок суду про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що порушення судом норм процесуального права, не залучення до участі у розгляді справи третьої особи є безумовною підставою скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відмова суду у прийнятті до розгляду позову представника позивача - ОСОБА_2, як третьої особи з самостійними вимогами, не призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/10037/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1009/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.