АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/779/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 627/1038/16-ц Остапов М.О.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Приват Банк»

на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся досуду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 24157,64 грн. за кредитним договором № б/н від 16.03.2006 р., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2271,23 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 20259,86 грн., штрафів - 500 грн. (фіксована частина), 1126,55 грн. (процентна складова) та стягнути судові витрати у розмірі 1378 грн.

Позов обґрунтовував тим, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 16.03.2006 р. був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що ним зобов'язання за договором виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим станом на 03.07.2016 року утворилась заборгованість, яка складає 24157,64грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Крансокутського районного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати зазначене рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки в межах позовної давності та ухвалити в у вказаній частині нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки в межах позовної давності в розмірі 7446,98грн. Покласти на ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк»зазначає, що укладання між банком та відповідачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов'язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають Договір банківського обслуговування.

Згідно умов кредитного договору у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотка за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а оскільки прострочена заборгованість наявна, то й відповідач повинен щомісячно сплачувати щомісячних платіж до погашення заборгованості у повному обсязі.

Також, ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає , що боржник зобов'язаний сплачувати проценти, за користування чужими грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений строк для звернення до суду.

Проте повністю погодитись з такими висновками судова колегія апеляційного суду не може.

Судом встановлено, що 16.03.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості (а.с. 14-27).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 03.07.2016 року допустив заборгованість у розмірі 24157,64 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2271.23грн.; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами 20259.86 грн.; штрафи- 500 грн. (фіксована частина) та 1126,55грн. (процентна складова).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно умов кредитного договору ОСОБА_2 було надано споживчий кредит строком на 12 місяців по 16.03.2007 року.

Останній платіж, який здійснив ОСОБА_2 відбувся 23.01.2007 року у розмірі 300 грн.

Звернувшись до суду з позовною заявою 04.08.2016 року банк пропустив строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу щодо стягнення заборгованості за кредитом, пені та комісії.

Проте, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача за останні три роки, що передували зверненню до суду в сумі 7446,98 грн.

Вказана сума заборгованості підтверджується детальним розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк», наданим до суду, який ОСОБА_2 не спростував.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду України у справі № 6-249цс15 від 02 грудня 2015 року.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні.

Питання про розподіл судових витрат судова колегія вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокппНОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 7446,98 грн. за період з 03.07.2013 року по 03.07.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 892,16 грн.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді