Справа № 572/416/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

при секретарі - Кудіній А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2017 року і до повноліття дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З листопада 2016 року сторони проживають окремо, неповнолітня дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, дала пояснення згідно позовної заяви.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку..

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що між сторонами 26.09.2014 було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки виданої Тинненською сільською радою від 30.01.2017 року ОСОБА_3 проживає разом з позивачем.

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя.

Статтею 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу.

Статтею183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 182, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі ст. 180- 183 , 184 СК України , керуючись ст. ст. 213, 215, 224-226 ЦПК України , суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_2 аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2017 року і до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць відповідно до ст. 367 ЦПК України обернути до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 640 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Сарненський районний суд Рівненської області .

Суддя: .