Справа № 338/2209/13-ц
Провадження № 22-ц/779/110/2017
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальностю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на заочне рішення Богородчанського районного суду від 24 лютого 2014 року

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Богородчанського районного суду від 24 лютого 2014 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальностю «Кредитні ініціативи».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 в користь Товариства з обмеженою відповідальностю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №642 від 07.12.2007 року у розмірі 153 966,52 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальностю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №642 від 07.12.2007 року у розмірі 153 966, 52 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 в користь Товариства з обмеженою відповідальностю "Кредитні ініціативи" - 1539, 67 грн. судових витрат.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 в користь в користь Товариства з обмеженою відповідальностю "Кредитні ініціативи" - 1539, 67 грн. судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи міститься розрахунок боргу ОСОБА_3 по кредитному договору № 642 від 07.12.2007 року який визначає розмір заборгованості та позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Поза увагою суду першої інстанції на думку апелянта залишилося те, що наданий розрахунок не може слугувати належним та допустимим доказом розміру грошових вимог позивача до відповідача згідно вимог статей 57-59 ЦПК України.

Із розрахунку вбачається, що він не містить будь-яких арифметичних розрахунків із вказівками про те, коли здійснювалося погашення заборгованості, яка частина сплачених коштів йшла на погашення тіла кредиту, а яка на погашення відсотків і комісій. Вказаний розрахунок тільки констатує наявність розміру суми непогашеного кредиту.

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно часткового погашення кредиту, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем зазначений в наявному в матеріалах справи розрахунку є правильним.

Також апелянт зазначає, що договором поруки № 644 від 07.12.2007 р. укладеним між ОСОБА_2Р та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком не передбачено строку дії поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Жодної позовної вимоги до поручителя ОСОБА_2, в межах строку дії поруки, позивач не пред'являв. В матеріалах справи міститься вимога, однак з неї неможливо встановити з якого часу прострочено черговий платіж та до кого надсилається вимога, та не надані докази її отримання поручителем чи боржником.

Апелянт зазначає, що позивач звернувся з позовом до суду тільки 10.07.2013 року, тобто з пропуском шестимісячного строку дії поруки.

Касовий ордер, який би підтверджував отримання ОСОБА_4 грошових коштів згідно кредитного договору № 642 від 07.12.2007 року відсутній.

Тому і відсутні будь-які підстави вважати, що грошові кошти за кредитним договором були отримані ОСОБА_5JI.

З огляду на вказане, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є неповним та необґрунтованим. Суд не з'ясував чи відповідають надані позивачем докази вимогам належності та допустимості. Судом також не дотримано вимог щодо повноти та всебічності розгляду справи.

Просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у позові ТзОВ «Кредитні ініціативи» відмовити в повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07.12.2007 року Закрите акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №642. Відповідно до умов кредитного договору, первинний кредитор зобовязується надати відповідачеві кредит у сумі 60 600,00 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязувався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1, тобто графіком внесення платежів.

17.12.2012 року між ТОВ "Кредитні ініціативи" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" відступило ТОВ "Кредитні ініціативи" права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк" та фізичними особами.

Таким чином до ТОВ "Кредитні ініціативи" перейшли всі права та обовязки кредитора по кредитному договору.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 60 600,00 доларів США.

У порушення умов кредитного договору, відповідач, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.05.2013 року має загальну заборгованість 19 262,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 153 966, 52 грн, а саме: 1) за кредитом - 17 359, 12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 138 751,45 грн, 2) заборгованість за відсотками у розмірі 1811,06 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 14 475,80 грн, 3) пеня - 92,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 739,27 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно 07.12.2007 року ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" та ОСОБА_2, уклали договір поруки №644.

Відповідно п.2.1 договору поруки поручитель у відповідності до умов цього договору, у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором зобовязується виконати зобовязання по погашенню заборгованості за кредитним договором.

Відповідно п.2.2 договору поруки у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобовязань, що випливають із кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Закону.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ст. 1046 ЦК України вказано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч.1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.3 ст.554 ЦК України, особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст.624 ЦК України передбачено, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог банку у повному обсязі.

Апелянт, який є поручителем у даному кредитному правовідношенні, в апеляційній скарзі вказує, що порука є припиненою, оскільки, на його думку, кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив до нього вимоги.

Однак, такі доводи апелянта не відповідають зібраним у справі доказам. Зі змісту кредитного договору вбачається, що він укладений на строк до 06 грудня 2014 року, тому на день звернення до суду із даним позовом, строк дії договору не закінчився. У матеріалах справи міститься повідомлення позивача поручителю від 18.06.2013 року про необхідність сплати кредиту, а 16.07.2013 року звернувся із позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя в солідарному порядку.

Таким чином, строк вимоги до поручителя позивачем не пропущено.

Однак, стягуючи із відповідачів судові витрати на користь позивача, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 88 ЦПК України стягнув такі витрати солідарно з кожного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, понесені позивачем судові витрати слід стягнути з двох відповідачів у рівних частках, тобто по половині, а рішення суду в цій частині скасувати.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити в силі, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Богородчанського районного суду від 24 лютого 2014 року в частині стягнення судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» по 769, 84 грн судових витрат з кожного.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7