Справа № 645/2436/17
Провадження № 2/645/1653/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.

При секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 як представника неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням визнавши особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою № 96 будинку № 47-А по вул.. Рибалко в м. Харкові, а також зняття її з реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 25182484 від 05 серпня 2014 року (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підтвердження зазначеного надаю копію свідоцтва та витягу). У вказаній квартирі зареєстрована відповідач, вона не мешкає за цією адресою вже тривалий час, але знятись з реєстраційного обліку не бажає. Фактично не проживає за місцем своєї реєстрації понад три роки - з квітня 2014 р., бо постійно навчаються, працюють та мешкають в іншому місті. Будь яких речей ОСОБА_3 за адресою реєстрації не залишилось, також відсутнє будь яке інше майно яке б їм належало. Оскільки відповідач в квартирі за місцем реєстрації фактично не проживає, житловим приміщенням він не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нього, чим об'єктивно порушуються права позивача.

Позивачка надала до суду заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_5, який діяв на підставі договору № 7 про надання правової допомоги від 06.06.2017 р., в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Також пояснив, що відповідач фактично не проживає в будинку за місцем реєстрації з 2014 року, з позивачкою не спілкується та до теперішнього часу не з*являється до позивача, місце її проживання відомо. Відповідач це рідний брат позивача, з 1998 року він не знає де він мешкає та не знає його місце перебування.

Відповідачі в судове засідання не заявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повістки рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача, яка відповідає даним адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України в Харківській області про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4. 30.06.2017 р. через канцелярію суду надійшла заява від відповідачі, яка посвідчена нотаріусом Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області ОСОБА_6 15.06.2017 р., зареєстрована в реєстрі № 2пп-1739 та адресована до Фрунзенського районного суду м. Харкова згідно посвідченої заяви про час та місце розгляду справи їм відомо, позовні вимоги визнають в повному обсязі, заперечень не мають. Також в заяві зазначені пояснення відповідачів, відповідно яким з 2014 року вони не проживають та й не мали бажання проживати за адресою: Україна, АДРЕСА_2, на даний момент так само такого бажання немає. Вони постійно проживали за іншою адресою.

Представник третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Представник надав заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Служба у справах дітей Немишлянського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради ОСОБА_7, яка діяла на підставі довіреності, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог

Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч 3 ст. 10, ч 2 ст.59, ч 1, ч 4 ст..60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 25182484 від 05 серпня 2014 р., Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер витягу 25183038 (а.с. 7-8).

Відповідно до довідки виданої ЖК «Лосєво 12-12А» від 02.05.2017 року № 75 у квартирі за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані: позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про розірвання шлюбу І-ВЛ № 068474 видане Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 11.06.2008 р., згідно якого після розірвання шлюбу ОСОБА_8 присвоєно прізвище ОСОБА_4), онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження І-ВЛ № 348499 видане Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 16.07.2014 р.). Також зазначено, що донька позивачки ОСОБА_4 знята з реєстрації з 28.04.2017 р. Онука ОСОБА_3 зареєстрована, але не проживає більше 2 років (а.с. 9).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилаються на те, реєстрація відповідача ОСОБА_3 у належній їй на праві власності квартирі порушує її право, як власника майна, та просить суд усунути перешкоди, шляхом зняття відповідача з реєстрації.

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації також, підтверджується довідкою Муніципальної бюджетної загальноосвітньої установи «Середня загальноосвітня школа № 31» м. Бєлгород від 30.05.2017 р. № 198-05, згідно якої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно навчається в МБЗОУ СЗОШ № 31 з 9 класу по теперішній час (наказ про зарахування від 11.01.2016 р. № 1) (а.с. 10).

Згідно акту посвідченого головою ЖК «Лосєво 12-12А» № 85 та складеного сусідами позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. 47-А. кв. 96 фактично не мешкає та не з'являється за цією адресою з квітня 2014 року по цей час, будь яких її речей за цією адресою не залишилось. Акт складено в кватирі № 96 буд. № 47-А вул. Рибалко, місто Харків.

Судом вивчалася інформаційна довідка Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківської області № 4121/119-59/02-2017 від 12.06.2017 р. відповідно якої звернень чи скарг з боку ОСОБА_3 та гр.. ОСОБА_4, зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 в період з квітня 2014 року по теперішній час не надходило. Інформація перевірена в ІП «Армор».

Як встановлено в судовому засіданні, позивач не має можливості користуватися своєю квартирою, яка належить їй на законній підставі, оскільки в будинку зареєстрована відповідачка.

Відповідно до ст..ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти користуватися і розпоряджатися належним йому на праві власності майном.

Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Проте, вимогами ч. 1 та ч. 4 ст. 156 Житлового Кодексу України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Житлового Кодексу, а саме: дружина, діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Як вбачається з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано.

Докази, що підтверджують той факт, що позивачі якимось чином перешкоджали відповідачу у користуванні спірною квартирою в матеріалах справи також відсутні.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Згідно ст.ст. 64, 156 Житлового Кодексу України відповідачі є членами сімї позивача.

Згідно ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишаючись бути зареєстрованим у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі фактично не проживає з 2014 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.

Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, пояснень сторони позивача та третіх осіб, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою за адресою АДРЕСА_3.

Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу.

Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 59, 60, 74, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, ст. 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 3, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою № 96 будинку № 47-А по вул.. Рибалко в м. Харкові.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя: