АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/687/17 Справа № 191/405/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Прижигалінська Т. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Дніпро

12 січня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої О.Л., Пищиди М.М.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, яка під час розгляду справи померла і до участі у справі було залучено її правонаступника ОСОБА_2, після чого, 24.05.2016 року було подано уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 (а. с. а. с. 1-2, 79-80).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 рокуу задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с. 115-117).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с.120-123).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем і ОСОБА_3 на підставі її заяви було укладено договір № б/н від 21.08.2006 року, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» заява складає договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31.12.2014 року виникла заборгованість в розмірі 20882,57 грн., з яких: 12 684,93 грн. - заборгованість за кредитом, 6377,04 грн. - заборгованість за відсотками, 350,00 грн. - заборгованість по комісії, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 970,60 грн. - штраф (процентна складова).

Судом також встановлено, що 12.06.2015 року позичальник ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 15.06.2015 року.

Згідно копії спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори, з дотриманням шестимісячного строку, звернувся син спадкодавця - ОСОБА_2.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 09 лютого 2016 року по даній справі було залучено відповідача - ОСОБА_2, як правонаступника відповідача ОСОБА_3.

24 травня 2015 року позивач звернувся до ОСОБА_2 з уточненою позовною заявою про стягнення боргу за кредитором спадкодавця на підставі умов кредитного договору та положень ст.ст. 259, 526, 527, 530, 608, 1218-1221, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України та просив стягнути з нього заборгованість за договором, яка станом на 12.06.2015 року становить 26 679,02 грн., з яких: 12 684,93 грн. - заборгованість за кредитом, 13 144,09 грн. - заборгованість за відсотками, 850,00 грн. - заборгованість з пені та комісії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів, які в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 57-60 ЦПК України, підтверджують склад спадкового майна та його вартість, оскільки з довідки про вартість житлового будинку, належного померлій ОСОБА_3, дійсна вартість визначена станом на 04.06.2004 року, а заборгованість за кредитним договором визначена станом на дату смерті позичальника ОСОБА_3 - 12.06.2015 року. Також, відмовляючи у задоволенні позову, суд 1 інстанції зазначив, що позивачем, як кредитором спадкодавця, протягом встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку, не було пред'явлено вимоги до спадкоємця, хоча про відкриття спадщини він знав, що підтверджується претензією кредитора, направленої до нотаріальної контори (а.с. 51), а отже, згідно ч.4 ст. 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги.

Однак, колегія суддів з зазначеними висновками суду в повній мірі не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що між померлою 12.06.2015 року ОСОБА_3 та Банком на підставі заяви було укладено договір № б/н від 21.08.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за договором не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, суму якої уточнено у позові, поданому до спадкоємця - правонаступника по справі ОСОБА_2, яка станом на 12.06.2015 року становить 26 679,02 грн., з яких: 12 684,93 грн. - заборгованість за кредитом, 13 144,09 грн. - заборгованість за відсотками, 850,00 грн. - заборгованість з пені та комісії.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Але виходячи зі змісту ст..ст. 1231, 1281,1282 ЦК України, законодавством врегульовано порядок пред'явлення та задоволення вимог кредитора до спадкоємця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що, реалізовуючи своє право, ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до ст. 1281 ЦК України, посилаючись на Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністреством юстиції України від 22.02.2012 року наказом № 282/20595, пред'явив вимогу до спадкоємців шляхом подання 16.09.2015 року претензії до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори, в якій просив включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком.

Отже, висновки суду 1 інстанції щодоне пред'явлення вимоги Банком, як кредитором спадкодавця, до спадкоємця, протягом встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку, що згідно ч.4 ст. 1281 ЦК України, позбавляється його права вимоги, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Суд 1 інстанції, ухвалюючи рішення, в порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України, на зазначені обставини уваги не звернув, не врахував, що банк надіслав претензію щодо наявності заборгованості за кредитним договором з дотриманням строків, визначених статтею 1281 ЦК України, а тому відповідач, як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, у силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язаний у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Однак, вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися до суду з відповідним позовом в разі відмови спадкоємця задовольнити шляхом одноразового платежу вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Згідно копії спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори, з дотриманням шестимісячного строку, звернувся син спадкодавця - ОСОБА_2.

Таким чином, відповідно до діючого законодавства позивач має право вимагати задоволення своїх вимог за рахунок передачі спадкового майна в натурі, якщо спадкоємець відмовляється сплатити позивачу суму боргу одноразовим платежем.

При цьому, слід з'ясувати чи знає спадкоємиць про заявлені вимоги кредитора, яка вартість майна, одержаного у спадщину, та чи відмовився спадкоємець від задоволення вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Звертаючись з уточнюючою позовною заявою до ОСОБА_2, банк просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором, що не відповідає вимогам ст..ст. 1281,1282 ЦК України, а отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав.

Відповідно до ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між тим, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним, тому колегія вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у позові, з вищезазначених підстав, а наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення й задоволення позову в межах заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.. 308, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року - змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року- залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: