Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Бота О.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 30.08.2014р. між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис №35. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 23 вересня 2015року народження. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, постійні сварки, відсутність поваги до неї з боку чоловіка, який ображає її, а також застосовував відносно неї фізичне насильство, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям з 25.05.2016 року.

Відповідач , жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, ухиляється від її утримання, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не турбується її розвитком. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дитину найнеобхіднішим. На даний час їх донька знаходиться повністю на її утриманні. Домовленості щодо добровільного надання коштів на утримання дитини між сторонами не досягнуто. Окрім цього, позивач зазначає, що відповідач за станом здоровя - здоровий, працездатний, працює в Ужгородському МРЕМ на посаді електромонтер низьковольтних мереж, матеріально та житлом забезпечений. Інших дітей на утриманні не має.

Вказує на те, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. У звязку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обовязків у сторін, як подружжя не існує.

З посиланням на викладене позивач просить суд : шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвати, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 23 вересня 2015року народження в розмірі 30 % доходу ; залишити дошлюбне прізвище Поп.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила, просила суд залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Неце», в іншій частині позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснила, що у неї з відповідачем різні погляди на життя, останній їй погрожував фізичною розправою у звязку з чим вона неодноразово зверталася до органів поліції. Участі у виховані спільної дитини не приймає, кошти на її утримання не надає, хоча офіційно працює. Оскільки коштів, що надавав соцстрах на утримання дитини не вистачало, змушена була вийти на роботу. З травня 2016 р. спільно з чоловіком не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечив, а розмір аіментів просив визначити у твердій грошовій сумі. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя. На даний час працює в Ужгородському МРЕМ на посаді електромонтер мереж, інших дітей на утриманні не має.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 30.08.2014р., що зареєстрований Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом №35, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ №115235 від 30.08.2014 року, приєднаним до матеріалів справи.

У даному шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи.

Як встановлено судом, малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з позивачем, що стверджується характеристикою Баранинської сільської ради №2271 від 04.10.2016 р.

Шлюбні відносини між подружжям як стверджують сторони , припинені з травня 2016 року.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Основною причиною припинення сімейних відносин є різні характери та погляди на життя подружжя.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Крім того на думку суду, обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Так, правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2017 рік затверджено на 2017 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 01 січня 2017 пo 30 квітня - 1355 грн..

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, зокрема відповідач має постійне місце роботи та отримує регулярний дохід, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб.

Як стверджено відповідачем в судовому засіданні він працює в Ужгородському МРЕМ на посаді електромонтер мереж та отримує регулярну заробітну плату. Вказані оставини сторонами не оспорювались.

Таким чином, підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у відповідності до ст. 184 СК України немає.

Оскільки, відповідач працює та офіційно отримує регулярну заробітну плату, суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу її батька.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 30.09.2016 року аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір за подання заяви про розірвання шлюбу у розмірі 551,20 грн.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", то із ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України , ст.ст. 75,84, 105, 110,112, 180-182,191 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», суд,-

В И Р І Ш И В:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований 30.08.2014р. у виконавчому комітеті Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом №35 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 сплаченого нею суми судового збору в розмірі 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави суму судового збору в розмірі 551,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено та підписано 25.01.2017 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4