Справа № 203/4967/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 16 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (відповідно до додаткової угоди №3 від 30 січня 2009 року номер договору змінено на 1), за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 50608 швейцарських франків, зобовязавшись повернути кредит щомісячними платежами до 15 березня 2014 року, сплативши 8,99% річних за користування кредитом, а також інші обовязкові платежі. Вказуючи, що відповідач не виконав свої договірні зобовязання із повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 30 липня 2015 року становить 1369474,97 гривень, позивач просив суд стягнути з відповідача на його свою користь вказану суму кредитної заборгованості, поклавши судові витрати на відповідача. (Т.1 а.с.1-4)

В останнє судове засідання представник позивача не зявився, натомість до суду від сторони позивача були подані заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача, в яких представник ПАТ «Дельта Банк» посилався на підтримання ним позовних вимог банку в повному обсязі. (Т.1 а.с.67, 84, 104, Т.2 а.с.16, 24)

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала, подала заяву про застосування строків позовної давності, в якій просила суд відмовити у задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності, який має обчислюватись з дати останнього платежу позичальника за кредитом. (Т.2 а.с.29)

Відповідач в судове засідання не зявився, натомість надіслав письмові заперечення проти позову, в яких послався на безпідставність та недоведеність позовних вимог, зокрема на не доведеність виконання банком своїх зобовязань за кредитним договором, оскільки за придбаний автомобіль кошти було перераховано в сумі меншій ніж та, що була перерахована на гривневий рахунок позичальника у банку. Вказав відповідач і на відсутність у справі належних доказів відступлення права вимоги від ПАТ «УкраСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», незрозумілість та помилковість розрахунку заборгованості. Крім того, відповідач у своїх запереченнях просив суд застосувати строки позовної давності, вважаючи, що такі строки мають обчислюватись окремо щодо кожного щомісячного платежу, який не було сплачено позичальником. (Т.1 а.с.59-61)

Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 50608 швейцарських франків (еквівалент 210105,29 гривень за курсом НБУ), зобовязавшись повернути кредит щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту не пізніше 15 березня 2014 року, якщо не буде встановлений відповідно до умов договору іншій термін повернення кредиту, а також сплатити 8,99% річних за користування кредитом. Відповідно до п.1.5 сторони договору узгодили, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Кредитним договором також передбачено відповідне право кредитодавця вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту, в тому числі у випадку невиконання чи прострочення виконання позичальником своїх грошових зобовязань за договором. Зокрема, п.11.1 кредитного договору визначено, що у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобовязань із повернення кредиту та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. При цьому, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси без попереднього про це повідомлення банку чи в разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку зі інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41 календарний день з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. (Т.1 а.с.118-129, 132-133, 148-171, 246-247)

26 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року, якою викладено графік повернення кредиту в новій редакції, а також пункт договору, що регулює строк сплати щомісячних відсотків за користування кредитом. (Т.1 а.с.172-176)

30 січня 2009 року між тими ж сторонами укладено Додаткові угоди №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року, якими було змінено певні умови кредитного договору при реструктуризації, а саме змінено розмір ануїтетного платежу та період сплати відсотків за користування кредитом за певні місяці. (Т.1 а.с.177-179)

Також 30 січня 2009 року між тими ж сторонами було укладено Додаткову угоду №3 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року, якою змінено схему погашення кредиту (розмір ануїтетний платежу, день його сплати, можливість використання номеру договору, зазначеного при його укладенні, з одночасним використанням реєстраційного номеру договору №1). (Т.1 а.с.180)

25 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено Додаткову угоду №3 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року, яким знову змінено умови кредитного договору при реструктуризації (змінено розмір ануїтетного платежу, строки його сплати). (Т.1 а.с.181)

Судом в хорді розгляду справи встановлено, що відповідач з 2009 року перестав виконувати належним чином свої договірні зобовязання із повернення кредиту, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість яку кредитодавець своєю письмовою вимогою від 12 серпня 2009 року просив відповідача негайно погасити, зазначивши, що у протилежному випадку, банк скористається правом на дострокове повернення кредиту, а термін повернення останнього буде зменшено у відповідності до умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року. Дана вимога була вручена відповідачу за допомогою поштового звязку 19 серпня 2009 року, однак виконана не була. (Т.1 а.с.236, 239, 240)

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», як продавцем, та ПАТ «ДельтаБанк», як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого продавець продав (відступив), а покупець придбав (набув) права вимоги до відповідача (боржника) за договором про надання споживчого кредиту №0 (№1) від 16 березня 2007 року. (Т.1 а.с.25, 31-33, 110-117)

Із матеріалів справи судом також встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем з 2009 року своїх договірних зобовязань із повернення кредиту в нього вже перед новим кредитором, яким є позивач, утворилась заборгованість, розмір якої станом на 30 липня 2015 року становить 1369474,97 гривень (59746,51 швейцарських франків за курсом НБУ), з яких: 851663,31 гривень (37155,78 швейцарських франків за курсом НБУ) заборгованість за тілом кредиту, 517811,66 гривень (22590,73 швейцарських франків за курсом НБУ) заборгованість за відсотками за користування кредитом. Даний розмір заборгованості заявлено до стягнення за позовом. (Т.1 а.с.26, Т.2 а.с.2-4)

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаних вище договорів та додаткових угод, врегульовані нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Положеннями ст.524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів.

При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення із дотриманням вимог закону між кредитодавцем АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем, як позичальником, договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року із низкою додаткових угод, а також підтверджено укладення між ПАТ «УкрСиббанк», як правонаступником кредитодавця АКІБ «УкрСиббанк», та позивачем договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, відповідно до якого позивач набув права вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від кредитодавця, своїх зобовязань за вказаним кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості у визначеному позивачем в позові розмірі і мало б бути достатньою підставою для стягнення цієї заборгованості з відповідача на користь позивача на підставі судового рішення.

При цьому суд не погоджується із твердженнями відповідача про недоведеність виконання кредитодавцем своїх зобовязань із надання кредиту в повному обсязі, оскільки такі заперечення спростовуються в повному обсязі наявними в матеріалах справи доказами (копія заяви на видачу готівки, копії квитанцій), зміст яких вказує, що 197370 гривень були спрямовані банком на придбання відповідачем автомобіля, який він і бажав придбати за отриманий кредит, а решта суми є комісіями банку, утриманими за проведені банківські операції, повязані із видачею кредиту, конвертацією валюти кредиту зі швейцарських франків на гривню. До того ж відповідачем визнано, що кредитні кошти були перераховані банком на рахунок відповідача в національній валюті, що у відповідності до п.1.5 договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року є належним способом виконання банком свого договірного зобовязання із видачі кредитних коштів. (Т.1 а.с.149, 168-171)

Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і заявлені відповідачем в його запереченнях проти позову твердження про відсутність у справі належних доказів відступлення права вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», оскільки в подальшому стороною позивача було надано до суду належним чином завірену копію кредитної справи відповідача, яка містить всі необхідні документи, якими підтверджується факт набуття позивачем прав нового кредитора за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року. (Т.1 а.с.110-240)

Суд критично оцінює та не приймає до уваги також твердження сторони відповідача про незрозумілість та помилковість розрахунку заборгованості, оскільки посилання відповідача про неврахування в розрахунку заборгованості певних платежів відповідача не підтверджено жодними доказами з боку відповідача, а відтак такі його посилання можуть сприйматись судом лише як припущення, на яких суд не можу ґрунтувати своє рішення у відповідності до ст.60 ч.4 ЦПК України.

Отже, як і вказувалось вище, встановлені судом і наведені вище обставини спірних правовідносин сторін мали б бути достатніми підставами для задоволення даного позову. Не зважаючи на це позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі на підставі наступного.

Так, відповідно до ст.ст.256-258 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості законом встановлено загальну трирічну позовну давність.

Початок перебігу позовної давності визначено ст.261 ЦК України, частина 5 якої встановлює, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем у своїх запереченнях та представником відповідача окремою письмовою заявою заявлено суду про застосування трирічного строку позовної давності до позовних вимог відповідача, який сторона відповідача вважає за необхідне обчислювати щодо кожного простроченого ануїтетного платежу та нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом окремо (Т.1, а.с.59-61, Т.2 а.с.29). Суд приймає до уваги фактичне подання стороною відповідача заяви про застосування позовної давності, і, враховуючи зясовані в ході розгляду справи обставини спірних правовідносин сторін, вважає за необхідне задовольнити таку заяву, але обчисливши строк позовної давності з іншої дати, ніж та, на яку вказує сторона відповідача.

Так, як встановлено судом і вказувалось вище, кредитодавцем відповідача своєю письмовою заявою від 12 серпня 2009 року було предявлено відповідачу вимогу про погашення наявної в нього кредитної заборгованості. Дана письмова заява кредитодавця містить посилання на використання банком свого права вимагати дострокове повергнення кредиту шляхом зміни кінцевого строку виконання позичальником свого зобовязання із повернення кредиту в цілому (визнання терміну повернення кредиту таким, що настав на 32 день з дня отримання позичальником вимоги) у випадку невиконання вимоги банку про погашення наявної кредитної заборгованості. Означена вимога банку про погашення наявної кредитної заборгованості відповідачем виконана не була, а заява із цією вимогою отримана ним 19 серпня 2009 року. Відтак, кредитодавець предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування реалізував передбачене ст.1050 ч.2 ЦК України, п.11.1 договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року право вимоги дострокового виконання зобовязання із повернення кредиту та змінив строк виконання цього зобовязання, який за таких обставин у відповідності до абз.2 п.1.2.2, п.11.1 договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 березня 2007 року сплив 21 вересня 2009 року. І саме з цієї дати згідно ст.261 ч.5 ЦК України має обчислюватись трирічний строк позовної давності за позовними вимогами ПАТ «Дельта Банк» до відповідача. Аналогічний наведеному судом висновок щодо обчислення строку позовної давності при реалізації кредитором права на дострокове повернення кредиту викладено і в правових позиціях Верховного Суду України, що містяться в постанові від 02 вересня 2015 року у справі №6-1077цс15, постанові від 09 вересня 2015 року у справі №6-933цс15, постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15-1, постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-1707цс15, постанові від 27 січня 2016 року, постанові від 08 червня 2016 року у справі №6-1006цс16, постанові від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16. Вказані правові позиції згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для врахування при вирішенні даної цивільної справи, а підстав для відступлення від них суд не вбачає.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відступити від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-169цс14, на яку послався відповідач, оскільки така правова позиція стосується обчислення строків позовної давності у спорах про стягнення кредитної заборгованості без реалізації кредитором права на дострокове повернення кредиту на підставі ст.1050 ч.2 ЦК України.

Таким чином, оскільки датою відрахування трирічного строку позовної давності є 21 вересня 2009 року, а позивач звернувся до суду із даним позовом лише 26 серпня 2015 року, заяв про поновлення пропущеного строку позовної давності не подавав, а відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, у задоволенні цього позову має бути відмовлено на підставі ст.267 ч.4 ЦК України в повному обсязі.

Судові витрати у справі, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, результат вирішення справи, звільнення позивача від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про судовий збір» в редакцій, чинній на час подання позову, відшкодуванню не підлягають і мають бути віднесені на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 256-258, 261, 267, 512-514, 516, 524-526, 630, 610-612, 629, 1050, 1054, 1055, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11, 57-60, 64, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак