Провадження № 2/761/190/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Сівоха І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що влітку 2007 року позивач познайомилась з відповідачем та з того часу сторони почали зустрічатися, проводити разом вільний час, вести спільний побут, між ними почали виникати інтимні стосунки. Відповідач у той час перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, проте разом з нею не проживав. Планував розлучитися та проживати із позивачем.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у позивача народився син ОСОБА_3. Позивач зазначала, що відповідач є батьком вказаної дитини, проте він відновився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, а тому запис про батька дитини був вчинений на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України.

Оскільки сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, походження дитини від батька має встановлюватись в судовому порядку.

Окрім того, позивач зазначала, що відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати власну дитину, хоча має таку можливість, тоді як ОСОБА_1 ніде не працює, має борги та сама утримує спільну із ОСОБА_2 дитину.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.11.2016 року, визнати, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500,00 грн. щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; встановити реальні розміри доходу ОСОБА_2 за період народження дитини з ІНФОРМАЦІЯ_2 року по день подачі позову та стягнути заборгованість по аліментах за даний період в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 500,00 грн. щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів доходу, за попередній рід до дня подачі позовної заяви до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд про його задоволення.

В судовому засіданні позов визнав частково, що визнання батьківства не заперечував, оскільки такий факт був встановлений за результатом експертного дослідження. Щодо вимог про сплату аліментів, просив суд врахувати наявність на його утриманні непрацездатного батька. Окрім того, зазначав, що позивач не надала жодного доказу того, що вони з відповідачем проживали однією сім'єю. Також позивачем жодним чином не доведеного того, що вона вживала будь-яких заходів щодо отримання аліментів на своє утримання та утримання дитини.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5, яка є матір'ю позивача зазначала, що її дочка з 2007 року мала відносини з ОСОБА_2, від яких у них з'явилась дитина. Позивач залишилась одна без підтримки. При цьому, позивач телефонувала відповідачу та просила про утримання її та дитини, разом із тим, відповідач не визнавав своє батьківство.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є рідним братом позивача, пояснив суду, що приблизно один раз в місяць бачиться із позивачем та особисто чув декілька разів, як вона телефонувала відповідачу та прохала його про допомогу.

Допитана як свідок в судовому засіданні ОСОБА_7, яка є подругою позивача, пояснила, що сторони перебували у стосунках з 2007 року. Після вагітності позивача, їх відносини зіпсувались. При цьому вона чула телефонні розмови ОСОБА_1 із відповідачем та особисто була присутня у 2013 році під час розмови, в якій позивач просила надати кошти на її утримання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка є знайомою позивача, зазначала, що була присутня при телефонних розмовах ОСОБА_1 із відповідачем, в яких вона просила надавати їй допомогу.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Із матеріалів справи вбачається, що запис про батька дитини ОСОБА_3 було здійснено за прізвищем та громадянством матері, ім'я та по батькові батька - за її вказівкою.

Відповідно до висновку експерта № 261 від 07.06.2016, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99 %, а тому біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено (а.с. 226-230).

Оскільки матеріалами справи було підтверджено біологічне батьківство відповідача відносно дитини ОСОБА_3, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягають задоволенню.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В даному випадку, визнання відповідачем позову жодним чином не суперечить закону, а також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Щодо вимог про стягнення аліментів слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи ст. 182-183 СК України, суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500,00 грн. щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття підлягають частковому задоволенню в сумі 2000,00 грн. щомісячно з урахуванням наявності на утриманні відповідача непрацездатного батька, а також його доходів.

Також відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2 с. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання в розмірі 500,00 грн. щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини та матері за минулий час слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Згідно із статтею 191 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

В своїх позовних вимогах позивач просить суд встановити реальні розміри доходу ОСОБА_2 за період народження дитини з ІНФОРМАЦІЯ_2 року по день подачі позову та стягнути заборгованість по аліментах за даний період в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів доходу, за попередній рік до дня подачі позовної заяви до суду.

Разом із тим, в судом було встановлено, що відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, оскільки є приватним підприємцем, в зв'язку із чим аліменти підлягають стягненню з нього в твердій грошовій сумі, тоді як позивач просить суд стягнути аліменти в частині від його заробітку.

Окрім того, позовна вимога про встановлення реальних розмірів доходу позивача не може бути задоволена судом з огляду на те, що такий спосіб захисту цивільних прав не передбачений статтею 16 ЦК України та обставина щодо дійсних доходів відповідача підлягає доведенню позивачем в порядку, передбаченому ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України.

Суд враховує також відсутність належних доказів на підтвердження саме факту ухилення відповідача від сплати аліментів з огляду на те, що ним не визнавалось свого батьківства, яке було встановлене даним рішенням суду, а докази, які б підтверджували проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу матеріали справи не містять.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та встановлення батьківства та визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також необхідності стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000,00 грн. щомісячно починаючи з 23.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 500,00 грн. щомісячно починаючи з 23.06.2015 року і до досягнення дитиною, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду за вимогу про встановлення батьківства, а також судовий збір на користь держави за вимогу про стягнення аліментів.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 79, 88, 174, 179, 191, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Визнати, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000,00 грн. щомісячно починаючи з 23.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 500,00 грн. щомісячно починаючи з 23.06.2015 року і до досягнення дитиною, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК