АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1413/17 Справа № 204/8344/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Гулієва М.І. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на гараж за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Дніпропетровської міської радипро визнання права власності на гараж за набувальною давністю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_1. У даній квартирі проживає від народження. У дворі будинку за вказаною адресою побудований сарай, який будував його дід. Право власності та необхідні реєстраційні документи на цей сарай не були оформлені. Його мати залишила заповіт на його брата - ОСОБА_3, якому заповіла 1/2 частини квартири і все те, на що вона має право по закону. Брат переїхав в кінці 90-х років на постійне місце проживання до іншої країни та подарував йому свою 1/2 частку квартири та всі права на дідів сарай відповідно до довіреності. За життя матері вони вирішили узаконити сарай та переобладнали його під гараж. Його мати за життя зверталася з відповідними заявами до Дніпропетровського Виконкому, який своїм рішенням №133/1 від 20 травня 1994 року надав їй дозвіл на переобладнання сараю під гараж та його узаконення. Вважає, що за матір'ю фактично визнали право власності на сарай. Після смерті матері він зі своїм сином та за свої кошти придбали необхідні матеріали та обклали дерев'яний сарай цеглою, переобладнали його в гараж. Він звернувся до ДМБТІ і йому видали технічний паспорт на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Також він звертався до Дніпропетровської міської ради із заявою про оформлення за ним земельної ділянки по фактичному розміщенню індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_1, отримав згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для гаражу АДРЕСА_1. Відвід землі він не може почати, тому що гараж не перебуває у його власності, тому просив визнати за ним право власності на гараж площею 18,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже забудоване нерухоме майно.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Також роз'яснено, що під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

В п. 10 ч. 2 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що з огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником та ОСОБА_4 за життя була власником, на праві спільної часткової власності, АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради 07 квітня 1994 року (а.с. 9).

Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів № 133/1 від 20 травня 1994 року, ОСОБА_4 було дозволено здійснити переобладнання існуючого сараю під гараж по АДРЕСА_1 шляхом обкладання цеглою та узаконити за нею указаний гараж для зберігання автомобіля сина (а.с. 13).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що після винесення такого рішення виконкому ОСОБА_4 було узаконено вказаний гараж.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла (а.с. 8).

За життя ОСОБА_4 залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно, що належало їй на день смерті та все, на що вона мала законне право, вона заповіла ОСОБА_3 (а.с. 10).

Державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори 07 вересня 2001 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

Розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 95-р від 24 лютого 2010 року, присвоєно індивідуальному гаражу по вул. Канатній адресу - АДРЕСА_1. Відзначено, що присвоєння адреси не підтверджує право власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку (а.с. 20).

17 лютого 2014 року ОСОБА_3 надав довіреність на ім'я ОСОБА_2 №39 АА 0737572, згідно якої подарував ОСОБА_5 належний йому гараж та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та надав право вести його справи у всіх судових установах зі всіма правами, які надані законом (а.с.12).

Із додатку 2 до рішення міської ради від 22 липня 2015 року №86/66 вбачається, що гараж по вул.Канатній, АДРЕСА_1 є самочинно збудованим (а.с.22, 23).

Слід зазначити в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на гараж та відсутні докази про оформлення права на земельну ділянку під гаражем у встановленому законом порядку.

Отже, враховуючи, що гараж є самочинно збудованим, правовстановлюючі документи на вищезазначений гараж відсутні, враховуючи, що доказів на підтвердження відведення земельної ділянки під будівництво-переобладнання гаражу не надано взагалі, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на гараж.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що власником гаражу була мати позивача є безпідставними та належними доказами по справі не підтверджуються, оскільки правовстановлюючі документи на гараж відсутні.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що у позивача виникло право власності на збудований гараж з моменту закінчення будівництва та за ним можна визнати право на гараж в порядку ст. 376 ЦК України та за набувальною давністю є необґрунтованими. Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді