Категорія 53 Головуючий у 1-й інстанції Копилова Л.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Лісового О.О.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Маріупольського професійного ліцею будівництва, треті особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області, Головне управління Держпраці у Донецькій області про визнання факту нещасного випадку на виробництві, визнання акту № 1 НТ від 23 січня 2015 року недійсним, зобов'язання скласти акт Н-1, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 06 травня 2010 року по 20 квітня 2016 року працювала у Маріупольському професійному ліцеї будівництва сторожем. 13 січня 2015 року перебуваючи на робочому місці по вул.Котовського, 167 у Приморському районі м.Маріуполя вона обходячи територію послизнулась, впала і отримала травму, яка пізніше була кваліфікована як компресійний перелом хребта. Відповідно до акту №1 НТ від 23 січня 2015 року комісія прийшла до висновку, що мав місце нещасний випадок невиробничого характеру НТ. Позивач ОСОБА_2 не згодна з висновком комісії та вважала, що нещасний випадок стався на виробництві, на підставі якого акт за формою Н-1 складений не був, нещасний випадок не був взятий на облік. Акт №1 НТ від 23 січня 2015 року про нещасний випадок невиробничого характеру не відповідає дійсності і закону.

Просила суд визнати факт нещасного випадку на виробництві, який стався з нею 13 січня 2015 року на території Маріупольського професійного ліцею будівництва, визнати акт №1 НТ від 23 січня 2015 року недійсним, зобов'язати відповідача скласти акт Н-1 про нещасний випадок на виробництві, стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 2277 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким: визнати факт нещасного випадку на виробництві, який стався з нею 13 січня 2015 року на території Маріупольського професійного ліцею будівництва; визнати акт №1 НТ від 23 січня 2015 року недійсним; визнати акт спеціального розслідування нещасного випадку від 02 червня 2016 року недійсним; зобов'язати відповідача скласти акт Н-1 про нещасний випадок на виробництві; стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 2277 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України, апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Відділення ВДФССНВПЗ України у місті Маріуполі Донецької області надало заяву про розгляд справи без участі їх представника, рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 24 листопада 2016 року підтримують у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, заперечення представника відповідача Ковальової О.Ю., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до трудової книжки, позивач ОСОБА_2 працювала сторожем у Маріупольському професійному ліцеї будівництва з 06 травня 2010 року, звільнена 20 квітня 2016 року за угодою сторін згідно ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 8-9).

23 січня 2015 року Маріупольським професійним ліцеєм будівництва був складений акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру (форма НТ), з п.8-10,14 якого вбачається, що з позивачем ОСОБА_2 стався нещасний випадок о 08 год.15хвил. 13 січня 2015 року. Нещасний випадок стався по дорозі з роботи на автобусній зупинці маршруту №23. Подія, що призвела до нещасного випадку випадкове падіння під час пересування, причини нещасного випадку погодні умови (ожеледиця), а.с. 13-14.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання факту нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, відносяться до компетенції спеціальної комісії, а зобов'язання складання акту форми Н-1 входить до компетенції Управління Держпраці у Донецькій області. Скасування попереднього акту №1 НТ від 23 січня 2015 року за наявності не оспорюваного акту повторного розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку форми Н-5 від 02 червня 2016 року, яким встановлені ті ж обставини, не створює для позивача будь-яких правових наслідків.

З таким висновками суду колегія суддів не може не погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об'єднанням профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначається Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232.

Отже, за змістом вказаних норм роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов'язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку.

Розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків (ст.7 Порядку).

Згідно ст.38 Порядку спеціальне розслідування нещасного випадку (крім випадків, передбачених ст.39 цього Порядку) проводиться комісією із спеціального розслідування нещасного випадку, утвореною територіальним органом Держпраці за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку.

Зазначена комісія зобов'язана з'ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування за відповідною формою (ст.14 Порядку).

Контроль за своєчасністю та об'єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків, згідно ст.33 Порядку, здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції.

Громадський контроль здійснюють профспілки через свої виборні органи і представників, а також уповноважені найманими працівниками особи з питань охорони праці у разі відсутності на підприємстві профспілки.

Зазначені органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акту за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку.

Посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов'язкові для виконання роботодавцем приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, складання акта за формою Н-5 або Н-1.

Рішення посадової особи органу Держпраці може бути оскаржено у судовому порядку. На час розгляду справи у суді дія припису за формою Н-9 зупиняється (ст.34 Порядку).

Отже, зазначені положення Порядку дають підстави дійти висновку, що вимоги про визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом відноситься до компетенції комісії по розслідуванню нещасного випадку, а обов'язок призначення повторного (додаткового) розслідування та складання акта за формою Н-1 входить до компетенції відповідного органу Держпраці та роботодавця.

Разом з цим, відповідно до ст.54 Порядку у разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім'ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Держпраці або його територіального органу з метою об'єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держпраці, які порушили вимоги цього Порядку.

Рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено лише у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи акт №1 від 23 січня 2015 року про нещасний випадок невиробничого характеру (форма НТ), який позивач просить визнати недійсним, був складений комісією за обставинами, встановленими відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року №270.

За зверненням позивача ОСОБА_2 Головним управлінням Держпраці в Донецькій області встановлено, що розслідування факту випадку, який трапився з позивачем 13 січня 2015 року о 05-00 годині, проведено з порушенням вимог «Порядку проведення розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232. Директору Маріупольського професійного ліцею будівництва надіслано обов'язковий для виконання припис №05.2-4/1 за формою Н-9 від 25 березня 2016 року про проведення розслідування нещасного випадку відповідно до вимог зазначеного Порядку (а.с.33).

Згідно акту від 02 червня 2016 року проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 13 січня 2015 року на Маріупольському професійному ліцеї будівництва, комісія дійшла висновку про те, що: нещасний випадок не визнано таким, який пов'язаний з виробництвом; акт за формою Н-1 не складати; посадових осіб підприємства, дії яких призвели до нещасного випадку, комісія не вбачає. Особою, дії якої призвели до нещасного випадку є сторож ОСОБА_2, яка допустила особисту необережність, що виразилась у недбанні про особисту безпеку під час пересування по ожеледиці, чим порушено ст.14 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 56-61).

З огляду на викладене, суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2, правильно виходив із того, що законом визначено порядок встановлення факту нещасного випадку на виробництві, а саме спеціальна комісія встановлює факт пов'язаності чи не пов'язаності нещасного випадку з виробництвом, тобто спеціальна комісія є спеціальним суб'єктом щодо встановлення вказаного факту, а зобов'язання складання акту форми Н-1 входить до компетенції органів Держпраці. При цьому, у випадку незгоди з висновками спеціальної комісії за результатами повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2, позивач має право оскаржити відповідне рішення спеціальної комісії до суду, що буде відповідати належному способу захисту його прав, передбаченому чинним законодавством України.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що скасування попереднього акту №1 від 23 січня 2015 року про нещасний випадок невиробничого характеру не створює для позивача будь-яких правових наслідків, адже актом за формою Н-5 від 02 червня 2016 року, складеного за наслідками проведення повторного розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, встановлено, що особою, дії якої призвели до нещасного випадку є сама ОСОБА_2, яка допустила необережність, що виразилась у недбанні про особисту безпеку під час пересування по ожеледиці, який позивачем у встановленому порядку не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення положень Порядку, допущених при проведенні повторного розслідування і визнання недійсним акту спеціального розслідування від 02 червня 2016 року, то вони колегією суддів не розглядаються, оскільки відповідні вимоги в суді першої інстанції не заявлялись і не були предметом судового розгляду.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неправомірного не застування судом положень ст.ст.1166, 1195 ЦК України, оскільки виходячи зі змісту заявлених ОСОБА_2 позовних вимог відшкодування матеріальної та моральної шкоди є похідним від вирішення спору про визнання факту нещасного випадку на виробництві, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позову в цій частині.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, тому рішення суду підлягає залишенню без зміну, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

О.О. Лісовий