Справа № 307/3241/16-ц
Провадження № 2/307/283/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 січня 2017 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого - судді Ніточко В.В., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В позовній заяві зазначила, що рішенням Тячівського районного суду від 16 жовтня 2012 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в сумі 600 гривень, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2012 року і до його повноліття. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2015 року збільшено розмір аліментів, що стягуються з відповідача, до 1 000 грн. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданої Тячівським районним відділом державної виконавчої служби, заборгованість у відповідача зі сплати аліментів станом на 30 листопада 2016 року складає 8 000 гривень. Період утворення заборгованості з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2016 року. Просить стягнути з відповідача в її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 16 770 грн. 00 коп..
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2007 року, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2013 року розірвано.
Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком в свідоцтві про народження якого значиться відповідач та який перебуває на утриманні позивачки.
Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2012 року позов з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі по 600 грн. щомісячно, починаючи з 10 вересня 2012 року, і до його повноліття, а рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2015 року розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2, збільшено до 1 000 грн.
За змістом ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
При розгляді справи за 6-1477цс15, предметом якої був спір про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 лютого 2016 року ухвалив постанову та зробив правовий висновок про те, що, згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).
Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 зобовязаний з 10 вересня 2012 року сплачувати на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на 18 листопада 2016 року, розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 8 000 грн., тобто за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2016 року.
А тому, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, становить 2 450 гривень, виходячи зі щомісячної заборгованості зі сплати аліментів за місяць в розмірі 1 000 гривень, помноженої на 1 % пені і помноженої на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, при цьому загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць), а саме: березень 2016 року 310 гривень; квітень 2016 року 300 гривень; травень 2016 року 310 гривень; червень 2016 року 300 гривень; липень 2016 року 310 гривень; серпень 2016 року 310 гривень; вересень 2016 року 300 гривень, жовтень 2016 року 310 гривень.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.
В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Судом встановлено, що заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої дитини виникла з вини відповідача, який не сплачував аліменти.
Тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 2 450 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 197, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. 196 СК України, суд, -
Позов - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки смт. Дубове, вул. Жовтнева, 100, Тячівського району Закарпатської області, Україна, 2 450 (дві тисячі чотириста п'ятдесят) гривень 00 копійок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Тячівським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Ніточко