Справа № 201/2800/17-ц
Провадження № 2/201/1286/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Бігдан А.І.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» про визнання права на проживання та користування житловим приміщенням та визнання наймачем за договором найму житла та надання житлово-комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2017 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1А.) звернувся до суду із позовом до Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» (далі ОКПК «Дніпропетровський академічний театр опери та балету») про визнання права на проживання та користування житловим приміщенням та визнання наймачем за договором найму житла та надання житлово-комунальних послуг.

Ці позовні вимоги мотивовано тим, що мати позивача ОСОБА_4 отримала право на проживання та користування у кімнаті № 204 по вул. Павла Нірінберга (Баумана), буд. 6, м. Дніпро, у звязку із тим, що працювала з 12 березня 1982 року у ОКПК «Дніпропетровський академічний театр опери та балету». Між ОСОБА_4 та театром 27 жовтня 2010 року було укладено договір найму житла та надання житлово-комунальних послуг в гуртожитку. У вказаній кімнаті також проживає позивач як член сімї наймача. Проте на неодноразові звернення позивача з проханням зареєструвати його у вказаній кімнаті відповідач надавав йому відмови. Також позивач отримав відмову в реєстрації його місця мешкання після смерті матері 14 вересня 2016 року та повідомлення про виселення його з вказаної кімнати. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала з підстав його необґрунтованості та безпідставності.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4, яка є матірю позивача, отримала право на проживання у кімнаті № 204 по вул. Павла Нірінберга (Баумана), буд. 6, м. Дніпро, у звязку із тим, що працювала з 12 березня 1982 року у ОКПК «Дніпропетровський академічний театр опери та балету».

Установлено судом також, що між ОСОБА_4 та відповідачем 27 жовтня 2010 року було укладено договір найму житла та надання житлово-комунальних послуг в гуртожитку Дніпропетровського академічного театру опери та балету. Згідно із п. 1.1 зазначеного договору наймодавець надає наймачу і членам його сімї у безстрокове користування житло: кімнату № 204 по вул. Павла Нірінберга (Баумана), буд. 6, у м. Дніпрі.

Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки БТ-І № 6254776, копією домової книги гуртожитку, договором найму житла та надання житлово- комунальних послуг в гуртожитку Дніпропетровського академічного театру опери та балету від 27 жовтня 2010 року.

У вказаній кімнаті також проживає позивач як член сімї наймача і ця обставина не заперечується сторонами у справі. Проте на неодноразові звернення позивача з проханням зареєструвати його у вказаній кімнаті відповідач надавав йому відмови.

ОСОБА_4 померла 14 вересня 2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 жовтня 2016 року позивач знову звернувся листом до відповідача з проханням здійснити відмітку реєстрації постійного місця проживання, але відповідач йому 18 листопада 2016 року своїм листом за № 443 повідомив, що він мешкає у кімнаті № 204 по вул. Павла Нірінберга (Баумана), буд. 6 (гуртожиток), м. Дніпро, без правових підстав та про виселення його з кімнати, а також відмовлено йому у реєстрації постійного місця проживання та повернуто картку реєстрації особи.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа у гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Відповідно до ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

З пункту 2 ст. 58 ЖК УРСР вбачається, що ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно із вимогами ст. 42 ЖК УРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до положень ст. 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Статтею 46 ЖК УРСР передбачено, що поза чергою жиле приміщення надається дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або не можливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 4,5 ст. 9 Житлового Кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто з огляду на вказані положення законодавства тільки адміністрація підприємства, установи, організації має право своїм рішенням з урахуванням діючого законодавства та черговості надавати житлові площі у гуртожитку громадянам, які потребують поліпшення житлових умов.

Суд звертає увагу на те, що предявляючи позов про визнання права на проживання та користування кімнатою у гуртожитку позивачем заявлено вимогу неконкретизованого характеру, оскільки ухвалення рішення у справі з таким формулюванням призведе до надання права на проживання у гуртожитку без визначеного періоду часу і порядку, а правом на надання такого права позивачу із встановленням конкретного періоду проживання і відповідних умов користування житловим приміщенням наділений власник цього майна і уповноважені ним особи, правом підміняти яких суд не наділений.

Як розяснено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, наймачем спірного житла була ОСОБА_4, вона як наймач житла мала першочергове право на його приватизацію, однак приватизації вказаного житла здійснено не було.

Крім того, як встановлено судом, позивач та його покійна мати тривалий час не сплачували житлово-комунальні послуги, у звязку із чим утворилась заборгованість, яка неодноразово стягувалась на підставі рішень суду від 08 лютого 2011 року, 17 грудня 2013 року та 17 грудня 2015 року.

При цьому суду не надано доказів того, що позивач ініціював укладення із ним договору про проживання у гуртожитку та вживав заходи щодо оформлення свого права на проживання у гуртожитку, оскільки надана позивачем копія відповіді ОКПК «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» від 18 листопада 2016 року свідчить лише про ініціювання ним питання про реєстрацію місця проживання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наведених вище обґрунтувань вбачається, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 208-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» про визнання права на проживання та користування житловим приміщенням та визнання наймачем за договором найму житла та надання житлово-комунальних послуг відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена у судовому засіданні 22 березня 2017 року. Повний текст рішення складено та підписано 24 березня 2017 року.

Суддя М.П.Ходаківський