Справа № 310/4823/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.,

при секретарі - Корнієнко Н.І.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 321545,16 грн., з яких 48306,18 грн. основного боргу, 36100,76 грн. 3% річних, 237138,22 грн. відсотки за користування коштами, мотивуючи свої вимоги наступним. 08.09.2008 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно з яким мною передано відповідачу гроші в сумі 20000 доларів США, а він зобов'язався повернути таку ж суму грошей в термін до 08.09.2009року., про що складена письмова розписка. Але свого зобов'язання відповідач не виконав, вказані грошові кошти до теперішнього часу не повернув.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що 08.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно позивачем передано відповідачу гроші в сумі 20000 доларів США, а позичальник зобовязався повернути цю суму в термін до 08.09.2009 року, про що складена розписка. Однак відповідач до теперішнього часу зобовязання щодо повернення боргу не виконав, тому позивач змушений був звернутись до суду з позовом. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву суду не надав. Суд розглядає справу заочно у відсутність відповідача відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

08 вересня 2008року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким позивачем передано відповідачу гроші в сумі 20000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути цю суму грошей в термін до 08.09.2009р., про що складена письмова розписка. Але свого зобов'язання відповідач належним чином не виконав, вказані грошові кошти до теперішнього часу не повернув.

Вказані обставини підтверджено рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 червня 2011 року в справі № 2-815/11, що набрало законної сили та рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року в справі № 310/3032/15-ц, що набрало законної сили.

Судом при винесені рішення у оправі № 2-815/11 був застосований спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора у вигляді примусового виконання обов'язків боржника в натурі (сплата заборгованості за договором), передбачений пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК.

Зобов'язання припиняється виконанням, здійсненим належним чином, і на інших підставах, передбачених ЦК. Оскільки рішення суду не входить в перелік підстав припинення зобов'язань, кредитор не позбавлений права заявити додаткові вимоги до боржника.

30.03.2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийнято Постанову № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014).

Відповідно до п. 17 вказаної Постанови, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

П. 18 Постанови зазначає, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Тобто, на сьогоднішній день зобов'язання з повернення коштів за договором позики відповідачем не виконано, зобов'язання продовжує існувати.

Рішенням суду від 01.06.2011 року з відповідача стягнуто кошти в розмірі 158754 грн.

Рішенням суду від 14.01.2016 року з відповідача стягнуто кошти в розмірі 311506,48 грн. як курсову різницю.

Офіційний курс долара США, встановлений Національним банком України станом на 21 липня 2017 року, складає 2592,8333 грн. за 100 доларів США. Відповідно 20000 США за офіційним курсом складає еквівалент 518566,66 грн.

Таким чином, станом на 21 липня 2017 року відповідач повинен сплатити на користь позивача 48306, 18 грн. основної заборгованості за договором позики.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних, проценти за користування позикою стягнуто рішенням суду від 14.01.2016 року станом на 27 березня 2015 року.

Тобто, з 27 березня 2015 року по день подачі позову з відповідача необхідно стягнути 3 % річних та проценти за користування коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦУ України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми та проценти за позикою підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи зазначене, 3% річних підлягають застосуванню до порушеного грошового зобовязання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Отже, оскільки відповідачем не повернено суму позики в розмірі 335 000 грн., його борг складатиме суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою нараховані відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ст.ст. 625, 1048 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.ст. 625, 1048 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, та процентів за позикою нарахованих відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення. Судове рішення про стягнення заборгованості прийнято судом 07 квітня 2014 року, позов було подано до суду 03 липня 2018 року, тому періодом, за який повинна бути стягнута заборгованість, є: з 01 вересня 2015 року по 31 травня 2018 року по інфляційним втратам, з 01 серпня 2015 року по 30 червня 2018 року по процентам річних та за користування позикою. Таким чином, за вищевказані періоди інфляційні нарахування на суму боргу становлять 128 121,05 грн., відсотки річних за прострочення виконання зобовязання 29 323,97 грн., проценти за користування позикою 165 309,27 грн., а всього 322 754,29 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 57 -61, 212 215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, 321545,16 грн., з яких: 48306,18 грн. основного боргу, 36100,76 грн. 3% річних, 237138,22 грн. відсотки за користування коштами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А. І. Крамаренко