У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковальчук Н.М.,

суддів - Гордійчук С.О., Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання - Шептицької С.С.,

з участю представника банку - Щербань Л.А.,

позивачки - ОСОБА_2,

представника позивачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» в особі Рівненського відділення № 1 про захист прав споживача,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Сбербанк» виконати забов»язання за п. 9.4. і п. 9.5. кредитного договору №56#5 від 26.06.2012 року, а саме отримані 15.11.2013 року на рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_1 кошти в сумі 17 441 грн. 07 коп. зарахувати днем їх надходження в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 згідно кредитного договору №56#5 процентів, нарахованих їй станом на 14.11.2013 року, і погашення в достроковому порядку заборгованості за кредитом (строк сплати якої не настав та яка не є простроченою).

Визнано зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором №56#5, укладеним 26.06.2012 року із ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», припиненими із 15.11.2013 року у зв'язку з їх повним виконанням.

Визнано дії Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» щодо нарахування ОСОБА_2 у період із 15 листопада 2013 року по дату винесення рішення заборгованості за кредитним договором №56#5 від 26.06.2012 року неправомірними.

Зобов'язано ПАТ «Сбербанк» припинити дії, які порушують право, а саме: нарахування ОСОБА_2 із 15 листопада 2013 року заборгованості за кредитним договором №56#5 від 26.06.2012 року.

Зобов'язано ПАТ «Сбербанк» відновити становище, яке існувало до його порушення, шляхом проведення перерахунку нарахованого ОСОБА_2 за кредитним договором №56#5, укладеним 26.06.2012 року із ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» боргу станом на дату винесення рішення з урахуванням того, що всі зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором №56#5 від 26.06.2012 року із 15.11.2013 року припинені.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по оплаті послуг з надання правової допомоги в розмірі 1 000 грн. 00 коп. та 551 грн. 20 коп. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Сбербанк» оскаржило його в апеляційному

___________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/13737/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Кучина Н.Г.

Провадження № 22-ц 787/78/2017 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

порядку. У своїй апеляційній скарзі зазначило, що так як дострокове погашення позивачкою кредиту № 56#5, укладеного нею з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», відбулося за її відсутності і без наданого нею доручення, то банк не повинен був зараховувати отримані від неї 15.11.2013 року кошти в сумі 17441,07 грн. в рахунок дострокового погашення кредиту. Суд не врахував, що відповідно до договору кредиту банк мав право на договірне списання тільки періодичних платежів . У зв»язку з відсутністю доручення ОСОБА_2 про направлення коштів на дострокове погашення кредиту, Банк не мав права зараховувати ці кошти на дострокове погашення, так як такі дії суперечили б п.9.4 та 9.5 кредитного договору. Суд не врахував висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-845цс15. З цих підстав просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено: між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» 26.06.2012 року укладено кредитний договір №56#5 за умовами якого позивачка отримала в банку споживчий кредит в сумі 19900 грн., які зобов»язалась повернути та сплатити проценти за користування кредитом в строк до 25 червня 2017 року.

Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» є правонаступником публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії».

До листопада 2013 року ОСОБА_2 повертала кредит та відсотки за користування кредитом щомісячно у відповідності до Графіка погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору.

Порушення зобов"язань умов кредитного договору не встановлено, такий факт підтверджено долученими до справи квитанціями і відповідачем не заперечується.

Згідно ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 скористалася можливістю перекредитування коштів і з метою дострокового повернення всієї суми кредиту з відсотками для ПАТ «Сбербанк» за договором № 56#5, уклала кредитний договір з ПАТ «Ідея банк» №Р20.120.77867 від 15.11.2013 року на суму заборгованості перед ПАТ «Сбербанк».

15 листопада 2013 року відповідно до меморіального ордеру № Р20.120.77867.12 ПАТ «Ідея банк» перерахувало в ПАТ «Сбербанк» на рахунок ОСОБА_2 17 441,07 грн. Призначення платежу зазначено: "погашення згідно кредитного договору № 56#5 ОСОБА_2".

15.11.2013 року на поточний рахунок позивачки НОМЕР_1 у ПАТ «Сбербанк» надійшло17 441,07 грн..

Відповідач даний факт не заперечує.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що після перерахування 17 441,07 грн. на погашення кредиту у ПАТ «Сбербанк» її запевнили, що вона повністю виконала всі зобов»язання за кредитним договором, однак весною 2016 року з повідомлення відповідача дізналась, що банк нарахував їй заборгованість за кредитним договором №56#5 в сумі 9 371,91 грн.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «Сбербанк» посилається на те, що для зарахування 17441 грн. 07 коп., що надійшли від ПАТ «Ідея банк», як дострокове погашення позивачкою кредиту, необхідне було від позичальника доручення, а також її присутність.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що дії банку щодо не зарахування коштів, що надійшли від ПАТ «Ідея банк», на дострокове погашення позивачкою кредиту є неправомірними, а тому і нарахування їй заборгованості за кредитним договором №56#5, після надходження цих коштів, є незаконним.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

За змістом частини восьмої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення.

За умовами кредитного договору №56#5свміж ОСОБА_2отримала від Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» споживчий кредит.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Умовами п. 8.2. кредитного договору №56#5, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» 26.06.2012 року, передбачено, що позичальник має право достроково повернути Кредит у повному обсязі або його частину. У випадку внесення позичальником коштів на повернення кредиту в достроковому порядку, така сума зараховується в рахунок сплати останніх платежів з повернення кредиту із збереженням суми ануїтентного платежу, при цьому строк кредитування скорочується.

Отже, сторони в договорі досягли домовленості щодо порядку дострокового повернення кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не мав право зараховувати 17 441,07 гривень в рахунок дострокового погашення кредиту за відсутності доручення ОСОБА_2 безпідставні і спростовуються матеріалами справи

Так, в меморіальному ордері № Р20.120.77867.12 від 15 листопада 2013 року зазначено призначення платежу в сумі 17 441,07 грн. - "погашення згідно кредитного договору № 56#5 ОСОБА_2".

З врахуванням вищезазначених обставин, колегія суддів вважає, що дії банку щодо не зарахування 17 441,07 грн. в рахунок дострокового погашення кредиту не узгоджуються з вимогами ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та умовами кредитного договору, а відтак суд перешої інстанції прийшов до правильного висновку про законність позовних вимог ОСОБА_2

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сбербанк» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Гордійчук С.О.

підпис Боймиструк С.В.

Згідно: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.