Дата документу 23.01.2017 Справа № 554/5157/16-ц
Провадження № 2/554/427/2017
23 січня 2017 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Чуванової А.М.,
при секретарі Мороз Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітнього сина та непрацездатну дружину,-
Позивач звернулася до суду з позовом та з уточненим позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 23.01.2015 року; вказала, що від цього шлюбу мають сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач посилається на те, що подружнє життя не склалося, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обовязки, на підставі чого в сімї відбувалися сварки, що призвело до припинення сімейно-шлюбних стосунків. ОСОБА_1 вважає примирення неможливим та просить розірвати шлюб. Крім того, малолітня дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини не надає, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її користь на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача.
23 січня 2017 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, де також підтримала позовні вимоги та не заперечувала про заочний розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Із свідоцтва про шлюб, що було видане Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, вбачається, що сторони 23.01.2015 року зареєстрували шлюб, актовий запис №18 (а.с.3). Відповідно свідоцтва про народження (а.с.4) сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно матеріалів справи позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, кімната 34, в судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають за різними адресами. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, шлюб розривається вперше. Дитина на даний час проживає та виховуються матір'ю, батько дитини на її утримання та утримання дружини матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає.
Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх малолітнього сина, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню.
Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання сина суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Відповідно обовязок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.
Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.
Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.
Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Беручи до уваги, що відповідач не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання сина та на її утримання, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового засідання. Суд вважає визначити розмір аліментів - 1/4 частку всіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно на користь позивача на утримання сина, та - 1/4 частку всіх видів заробітку відповідача щомісячно на користь позивача на утримання дружини.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 3, 10, 180, 182, 185, 191, 199, 105 ч.3, 112,113, 114 ч.2 Сімейного кодексу України, ст.ст.10,11,60,88,209,212,213-215, 224,225 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітнього сина та непрацездатну дружину задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - Ковтун) ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 23.01.2015 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №18.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_1.
Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є рішення суду, яке набрало законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2016 року і до досягнення сином повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно до досягнення сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, починаючи стягнення з 01.07.2016 року.
Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 640 гривень.
Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: А.М.Чуванова