Провадження №: 2/752/1166/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської Ради, третьої особи приватного нотаріуса Смолянінової Олени Ярославівни про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка та сина,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Київської міської Ради, третьої особи приватного нотаріуса Смолянінової Олени Ярославівни про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка та сина.

Позивач просить суд: 1) визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 1952 року народження; 2) визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її сина ОСОБА_5 1984 року народження.

Свої позовні вимоги позивач мотивує наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 у віці 63 років, актовий запис № 19004 зареєстровано Відділом реєстрації смерті у м. Києві управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, серія НОМЕР_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її син ОСОБА_5 у віці 31 років, актовий запис 2862 зареєстрований Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві , Серія НОМЕР_2.

Відділом приватизації житлового фонду Голосіївського районної в місті Києві державної адміністрації , було видано та посвідчено свідоцтво про право власності па квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що належить направі спільної власності за гр. ОСОБА_1 та членам її сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_5 - в рівних долях по і/3 кожному, вищевказана квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного фонду». Свідоцтво від 07.08.2013 року № 37514, воно було видане, але не зареєстровано у державному реєстрі речових прав.

13 лютого 2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса Київського нотаріального округа Смолянінової О.Я. з відповідними заявами про прийняття спадщини за законом після померлого свого чоловіка та сина.

За результатами розгляду вказаних заяв приватним нотаріусом винесенні постанови про відмову у видачі їй свідоцтв про право на спадщину за законом від 15.08.2016 року № 273/02-31 та 272/02-31 від 15.08.2016 року, одночасно приватним нотаріусом їй роз'яснено, що відповідно до чинного законодавство України вона не має можливості видати свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка та сина в зв'язку з тим що не було здійснена державна реєстрація право власності. Запропоновано їй звернутися до суду з позовом про визнання право власності в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка та сина.

Вона єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка та сина, фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом з померлими та вела спільне господарство, були пов'язанні спільним побутом . Заповіту померлими складено не було.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220 Цивільного кодексу України, часом відкриття спадщини є

день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, квартира АДРЕСА_1 увійшла до складу спадщини після померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 яка належало на праві приватної сумісної власності по 1/3 частини квартири кожному, але вона не може отримати спадщину оскільки квартира не зареєстрована в державному реєстрі речових прав.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, справу просить розглянути без її участі та участі позивача на підставі наданих документів.

Представник відповідача в судове засідання двічі не з?явився, направив до суду письмові пояснення на позов, у яких просить суд розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, копії матеріалів нотаріальних справ, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відділом приватизації житлового фонду Голосіївського районної в місті Києві державної адміністрації, було видано та посвідчено свідоцтво про право власності па квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що належить направі спільної власності за гр. ОСОБА_1 та членам її сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_5 - в рівних долях по і/3 кожному, вищевказана квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного фонду». Свідоцтво від 07.08.2013 року № 37514, яке не зареєстровано у державному реєстрі речових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_6 у віці 63 років, актовий запис № 19004 зареєстровано Відділом реєстрації смерті у м. Києві управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, серія НОМЕР_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер син позивачки ОСОБА_5 у віці 31 років, актовий запис 2862 зареєстрований Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві , Серія НОМЕР_2.

За життя померлі заповіту не склали, а тому спадкування повинне відбуватися за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач як це передбачено ст.1297 ЦК України звертався з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у заявника відсутності документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Позивач не має можливості оформити свої спадкові права на спадкову квартиру у передбаченому законом нотаріальному порядку, оскільки спадкодавці за життя не оформили належним чином своє право власності. Інших спадкоємців померлого згідно копії спадкової справи витребуваної судом не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 2 статті 16 визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», «Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію", стаття 384 ЦК). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно».

До майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад: спадкові права; права вимоги особи за зобов'язаннями, за якими вона є кредитором; виключні права автора і под.), право вчиняти дії щодо оформлення права власності на майно.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, доводять, що позивач має достатні правові підстави на визнання за нею права власності на відповідні частини квартири за адресою: по АДРЕСА_1.

Це нерухоме майно є складовою спадкової маси спадкодавців, що на момент смерті належало спадкодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, а тому факт належності спадкодавцям на праві власності спірної нерухомості є доведений належними та допустимими доказами. Відсутність реєстрації в БТІ даного свідоцтва не позбавило померлих набутого ними права на нерухомість, дане право не припинилось з їх смертю.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно частини 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15,16,328,392,1261,1262,1296,1297 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_6 1952 року народження.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її сина ОСОБА_5 1984 року народження.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, через Голосіївський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко