УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-17/11

27 січня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря: Госедло Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 50884020 від 23.11.2016 р., заінтересована особа: ОСОБА_2.

ВСТАНОВИВ:

13.02.2016 р. ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулось в суд із скаргою на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 50884020 від 23.11.2016 р., заінтересована особа: ОСОБА_2.

В обгрунтування посилається на, те що Печерським районним відділом ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-379/2010 від 08.07.2011 р., виданого на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2011 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість в сумі 19172,13 грн.

23.11.2016 р. державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Виконавець керувався п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що виконавчий лист надійшов до відділу за місцем роботи боржника, згідно відповіді УПФУ боржник у Печерському районі не працює, також у боржника відсутнє майно, на яке можна було б звернути стягнення та розшук такого майна виявися безрезультатним.

Зазначену постанову державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 вважають неправомірною, прийнятою в порушення норм ст.cт. 19, 31, 58, 124 Конституції України і такою, що порушує їх права.

Законодавство України про виконавче провадження гарантує всім сторонам виконавчого провадження рівні права та свободи під час виконавчого провадження, та гарантії їх захисту зі сторони держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов 'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 58 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п.п. 1.5 Наказу МУЮ «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження користується правами, визначеними у ЗУ «Про виконавче провадження».

Однак жодним з передбачених Законом прав для виконання рішення, державний виконавець не скористався, що свідчить про те, що виконавчі дії не проведені належним чином.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом розумного строку для належного проведення примусових дій для виконання рішення суду, який починає відраховуватися з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У даному випадку державний виконавець не вживав дій щодо примусового виконання рішення та закінчив виконавче провадження до спливу такого строку.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається Стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Однак, державний виконавець таких дій не вчинив, а натомість повернув виконавчий документ без виконання.

Окрім того, відповідно до ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Встановивши той факт, що боржниця не працює на території Печерського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві ГТУЮ у м. Києві, державний виконавець, відповідно до п. 6 розділу V «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, передає таке виконавче провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого, а не повертає такий виконавчий документ без виконання.

Отже, державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обов'язків, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів.

Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Тому строк подання скарги на постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 23.11.2016 року порушений не був.

Представник заявника в судове засідання не зявився, однак від нього поступило клопотання, в якому просить справу розглядати у його відсутності, вимоги заяви підтримує в повному обємі з підстав, зазначених в заяві, просить визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1, та скасувати постанову повернення виконавчого документа стягувачеві № 50884020 від 23.11.2016 р.

Державний виконавець в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлений завчасно належним чином.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлена завчасно належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Суд, розглянувши скарги, перевіривши наявні матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Надвірнянського районного суду від 11.05.2011 року справі за № 2-17/11 р. позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» задоволено та присуджено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 19172,13 грн., та по 230,86 грн. судових витрат з кожного (а.с. 10).

Рішення вступило в законну силу та 08.11.2011 р. видано виконавчі листи.

Печерським районним відділом ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-379/2010 від 08.07.2011 р., виданого на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2011 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість в сумі 19172,13 грн.

23.11.2016 р. державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження (а.с. 3).

Висновки державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно зі ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч.З ст.129 Конституції України передбачено одну з основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про судоустрій України» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади їх посадовими та службовими особам на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічну норму містить стаття 14 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади, установи, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним Законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, а також порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця.

Статтею 5 Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Обов'язки виконавців та права громадян регламентовано законодавством України.

Згідно статті 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Частиною 1 статті 11 Закону встановлений обов'язок державного виконавця вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу вимог Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою або приватним виконавцем на підставі виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про наявність обставин, зазначених п. 2-6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець складає акт. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску.Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

З врахуванням вищевикладеного, доказів, які б свідчили про вжиття державним виконавцем всіх можливих заходів для своєчасного та повного виконання рішення суду Печерським районним відділом ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві суду не надано.

Отже, приймаючи постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, державний виконавець не дотримався в повному обсязі вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не провів усіх передбачених законом дії по виконанню рішення суду, а відтак постанова про повернення виконавчого документу від 23.11.2016 року винесена передчасно, та як наслідок підлягає скасуванню.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, доказів про направлення постанови рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення державним виконавцем суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що скарга ПАТ «Брокбізнесбанк» підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. 5, 10, 37 Закону України «Про виконавче провадження», , керуючись ст.ст. 197 ч. 2, 383-387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 50884020 від 23.11.2016 р., заінтересована особа: ОСОБА_2. задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу неправомірними.

Постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.11.2016 р. за № 50884020 скасувати.

Зобовязати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 поновити виконавче провадження та провести виконавчі дії з виконання рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05 2011 року № 2-17/11 р.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення через Надвірнянський районний суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Міськевич О.Я.