АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/3116/16-ц Головуючий в І інстанції Крапівіна О.П.
Номер провадження: №22-ц/791/535/17 Доповідач Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 28 грудня 2016 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «Енергія» про повернення завдатку,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Оздоровчий комплекс « Енергія» про повернення завдатку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31 липня 2015 року між ним та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу частки у статутному фонді дочірнього підприємства «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко», відповідно до умов якого сторони зобов'язались укласти основний договір строком до 01 вересня 2015 року.

Оскільки ним повністю виконано умови попереднього договору та внесено на розрахунковий рахунок відповідача визначений угодою завдаток у сумі 3217000 грн., однак відповідач ухилився від укладення основного договору, порушивши взяті на себе зобов»язання, позивачпросив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «Енергія» подвійний розмір внесеного ним завдатку у сумі 6434000 грн.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 28 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявленого позову, недоведеності факту ухилення відповідача від укладення основного договору купівлі-продажу майна.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов до них з порушенням норм матеріального права, що регулюють виниклі між сторонами правовідносини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, зокрема, фізичних осіб.

При цьому, нормами діючого законодавства на суд покладено обов'язок при вирішенні спору та ухваленні рішення, поряд з іншим, встановлення дійсних правовідносин, які склались між сторонами та вирішення питання, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 31 липня 2015 року між ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди укласти основний договір купівлі-продажу частки у статутному фонді Дочірнього підприємства «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ « Оздоровчий комплекс «Енергія» до 01 вересня 2015 року.

На виконання вимог пункту 3.1 договору ОСОБА_2 сплачено 3217 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 290000135 від 07 серпня 2015 року та № 1 від 11 серпня 2015 року та не заперечується відповідачем.

У зазначений в попередньому договорі термін, основний договір не укладений.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та мотивуючи вимоги апеляційної скарги, позивач просив стягнути з відповідача кошти, які він вважав завдатком.

За змістом ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання, може мати місце у разі наявності зобов'язання, яке б мало виникати на підставі договору купівлі-продажу майна.

Відповідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82ц13, правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Згідно із ч. 3 статті 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, або якщо жодна сторона не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Оскільки договір купівлі-продажу частки у статутному фонді, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону між сторонами у справі не укладено, з огляду на те, що між сторонами була лише домовленість про укладення такої угоди у майбутньому, то сплачені позивачем кошти у зазначеному вище розмірі є авансом, який підлягає поверненню позивачу незалежно від того, з чиєї вини не був укладений договір.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При вирішенні спору суд першої інстанції на ці суттєві для справи обставини уваги не звернув та не дав їм належної оцінки, залишивши поза увагою вищенаведені правові позиції Верховного Суду України, які підлягають врахуванню у спірних правовідносинах.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» 3217000 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити, як безпідставних.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з ТОВ « Оздоровчий комплекс «Енергія» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі пропорційно до задоволених вимог, який становить 7234,50 грн ( 6890,00 грн (судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви) + 7579 грн. ( судовий збір сплачений позивачем за подання апеляційної скарги) = 14469 : 2).

Керуючись ст.ст. 88,303,307,309,314ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 28 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «Енергія» про повернення завдатку задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3217000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 7234,50 грн., а всього 3224234,50 грн..

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею/ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська