печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Мотрич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України, Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої державним виконавцем від невиконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України, Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої державним виконавцем щодо невиконання рішення суду. Позовні вимоги, мотивовані тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 лютого 2014 року у цивільній справі № 212/10611/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 73 841,40 грн., та на користь позивача та ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1 5000 грн. кожному, котре рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2014 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено нове в цій частині про відмову у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди. На підставі заяви позивача від 17 червня 2014 року старшим державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Абрамян В.В. 19 червня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43759495 з виконання виконавчого листа № 2/212/902/14, виданого 11.06.2014 року Жовтневим районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 75 441,40 грн.

Проте, внаслідок бездіяльності державного виконавця рішення суду не виконується. У зв'язку з цим позивачем така бездіяльність державного виконавця була оскаржена до начальника Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. За результатами розгляду скарги дії державного виконавця Абрамян В.В. визнано такими, що не відповідають вимогам ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, старшим державним виконавцем Арамян В.В. порушено вимоги ст. 30, 58 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, 17 квітня 2015 року старший державний виконавець Абрамян В.В. склала акт опису та арешту майна боржника, проте на момент перевірки виконавчого провадження, а саме: 05 червня 2015 року, яку проводив начальник Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Новікова О.О., державний виконавець не вжила заходів щодо проведення визначення вартості арештованого майна боржника та не прийняла заходи для передачі цього майна на реалізацію. Вказане призвело до відчуження боржником майна, у зв'язку з чим рішення суду не виконане. Тому, позивач звернулась з вказаним позовом до суду та просила стягнути з Державної виконавчої служби України на її користь 75 441,40 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю державного виконавця та стягнути на її користь 75 441,40 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої невиконанням рішення суду.

Сторони до судового засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представники відповідачів надали письмові заперечення (а.с. 40-44, 111-114, 124-127). Зазначили, що державним виконавцем вживали заходи щодо виконання рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 Позивачем не доведено факт завдання їй будь-якої шкоди, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 лютого 2014 року у цивільній справі № 212/10611/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 73 841,40 грн., та на її користь та на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1 5000 грн. кожному, котре рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2014 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено нове в цій частині про відмову у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди (а.с. 9-14).

На підставі заяви позивача від 17 червня 2014 року старшим державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Абрамян В.В. 19 червня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43759495 з виконання виконавчого листа № 2/212/902/14, виданого 11.06.2014 року Жовтневим районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 75 441,40 грн. (а.с. 45).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що протягом перебування на виконанні виконавчого листа виконавче провадження № 43759495 зупинялось з 24.06.2014 по 24.11.2014 на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 19.05.2014 (а.с. 47-54), а відповідно до ухвали № 214/3259/15-ц Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25.05.2015 продаж арештованого майна, а саме: кондиціонера НРС-12Н, телевізора ТV LG 112 42 РХ2RVА, ресівера GJ 8120 зупинялось у зв'язку з виключенням з акту опису й арешту майна (а.с. 70).

У подальшому рішенням № 214/3259/15-ц від 23.02.2016 визнано за ОСОБА_6 право власності на кондиціонер НРС- 12Н, телевізор ТV LG 112 42 РХ2RVА, ресівера GJ 8120 та скасовані арешти від 17.04.2015 з цього майна (а.с. 96-99).

Отже, виконавче провадження було зупинене з 24.06.2014 року по 24.11.2014 року та з 25.05.2015 року по 23.02.2016 року.

Проте, протягом часу, коли виконавче провадження не було зупинене державним виконавцем вживались дії щодо виявлення майна боржника, накладення арешту на нього, що стверджується матеріалами виконавчого провадження.

Так, за боржником ОСОБА_2 до 30.04.2014 була зареєстрована нерухомість, а саме: квартира за адресою АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_3, право власності на яку припинено на підставі договорів дарування № 347 від 30.04.2014 та № 348 від 30.04.2014, тобто ще до моменту пред'явлення виконавчого документу позивачем на примусове виконання до відділу ДВС.

Крім того, вжитими державним виконавцем заходами спрямованими на виявлення майна боржника з'ясовано, що згідно даних Державної податкової служби України за боржником зареєстровано розрахункові рахунки у АТ «Дельта Банк», ПАТ КБ «Приват Банк», ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», на яких відсутні грошові кошти, згідно інформації Державтоінспекції за боржником зареєстровано автотранспортний засіб ВАЗ 21013, 1984 року випуску, який згідно постанови державного виконавця з 16.01.2015 перебував у розшуку і на момент завершення виконавчого провадження так і не був розшуканий правоохоронними органами.

Згідно з даними інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстровано і виходом за повідомленою стягувачем адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що підприємницька діяльність боржником на вказаній стоянці не проводиться.

У зв'язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем 09.06.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі ч. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року, яка за вих. № 08-39/ 17730 рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням (ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження) направлено за адресою стягувача разом з виконавчим документом (а.с. 99-100).

Вказана постанова стягувачем - ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржувалась, тим самим позивач погодилась з постановою державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачеві.

Повторно стягувачем виконавчий документ на примусове виконання до відділу не подавався і відповідно на виконанні не перебуває.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем вживалась низка заходів щодо виконання виконавчого листа про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь позивача, проте такі заходи були безрезультатними.

Судом також встановлено, що позивач як стягувач у виконавчому провадженні відповідно до вимог ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року зверталась до начальника відділу зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Абрамян В.В. (а.с. 71), за результатами якої начальником дії державного виконавця визнані такими, що вчиненні з порушенням вимог чинного законодавства, а саме ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією, та ст. 30, 58 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року щодо не вжиття заходів щодо визначення вартості арештованого майна та подальшої передачі його на реалізацію. Виконавче провадження взято на контроль, державного виконавця зобов'язано усунути порушення і встановлено строк для визначення вартості описаного й арештованого єдиного майна боржника, а саме: комод з 5 секцій коричневого кольору, шафа купе бежевого кольору, стілець офісний бежевого кольору, калошниця бежевого кольору, тумба під телевізор, стіл письмовий овальний до 15.06.2015 (а.с. 72-74).

На підставі цього, старшим державним виконавцем Абрамян В.В. 15.06.2015 визначено вартість описаного та арештованого майна, а саме:

1. комод з 5 секцій коричневого кольору - 920,09 грн.

2. шафа купе бежевого кольору - 2767,50 гри.

3. стілець офісний бежевого кольору - 392,89 грн.

4. калошниця бежевого кольору - 697,32 грн.

5. тумба під телевізор -386,10 грн.

6. стіл письмовий овальний - 517,50 грн.

та керуючись ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року 15.06.2015 сторонам виконавчого провадження направлено відповідне повідомлення про визначення вартості (а.с. 75).

Пакет документів щодо реалізації майна боржника 16.07.2015 за вих. № 08-40/24265 державним виконавцем передано до ГТУЮ у Дніпропетровській області, а 23.09.2015 на веб-сайті Системи електронних торгів арештованого майна розміщенні відповідні повідомлення.

Реалізація майна відбувалась відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Проте майно не було реалізоване, у зв'язку з чим листом від 10.05.2016 за вих. № 08-39/13576 стягувачу відповідно до ч. 7 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року запропоновано залишити за собою непродане майно і стягувача попереджено про те, якщо стягувач у 15-ти денний термін письмово не заявить про своє бажання залишити за собою непродане майно, за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, арешт з майна знімається та майно повертається боржнику (а.с. 76-82, 95).

Оскільки у строк встановлений державним виконавцем стягувач не виявила бажання залишити за собою непродане майно, за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію державним виконавцем 09.06.2016 прийнято рішення відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року про повернення виконавчого документу стягувачеві (а.с. 99).

Виконавчий документ разом з постановою про повернення виконавчого документу стягувану направлено за адресою стягувача рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням, виключно до вимог ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року (а.с. 100).

Отже, протягом перебування виконавчого листа № 2/212/902/14 від 11.06.2014 на примусовому виконанні державним виконавцем вжито всіх заходів щодо виявлення і примусової реалізації майна боржника.

Та обставина, що начальником відділу постановою задоволено скаргу стягувача, жодним чином не впливає на фактичне стягнення за виконавчим провадженням, адже описане й арештоване майно боржника було єдиним виявленим майном боржника, яке реалізовувалось в установленому законом порядку.

Будь-які інші грошові кошти чи майно боржника під час перебування виконавчого провадження № 43759495 виявлено не було.

За час перебування виконавчого листа № 2/212/902/14 від 11.06.2014 на користь стягувача стягнуто і перераховано 2553,37 грн.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки під час судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу моральної та майнової шкоди з вини державного виконавця та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями державного виконавця. Судом не встановлено, що діями державного виконавця позивачу завдано моральної та майнової шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1173, 1174 ЦК України, ст. 10, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України, Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої державним виконавцем від невиконання рішення суду - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Батрин