Справа № 426/553/17
РІШЕННЯ

іменем України

20 січня 2017 року Сватівський районний суд

Луганської області

в складі: головуючого судді Половинки В.О.

при секретарі Філіпенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Сватове цивільну справу № 426/553/17 за заявою ОСОБА_1, представник заявника ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області,

встановив:

Представник заявника звернувся до суду з дійсною заявою, в якій зазначила, що 22 грудня 2016 року померла мати заявника ОСОБА_3, про що були видані довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть. При зверненні заявника до Сватівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану їй було розяснено, що отримані нею медичні документи не мають юридичної сили (не є дійсними) на території нашої держави. Відсутність належно оформлених документів про смерть її матері унеможливлює її право на спадщину, тому з метою захисту її законних прав та інтересів як громадянина України, необхідно встановити факт смерті її матері. В звязку з цим вона змушена звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту смерті.

Заявник та представник заявника у судове засідання не зявилися, представник заявника надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі заявника, на задоволенні заяви наполягає.

Представник заінтересованої особи Гур`єва О.М. в судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, справу вирішити на розсуд суду.

Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає вимоги заяви обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями п.2 ч.1ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно ч.2 ст.257-1 ЦПК України,справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України,

розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявник є дочкою ОСОБА_3, після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «Полухіна» на «Папка» (а.с.7-8).

22.12.2016 року померла ОСОБА_3, про що була видана довідка про смерть від 23.12.2016 та було отримане свідоцтво про смерть від 28.12.2016, видане органом на тимчасово окупованій території України (а.с.9-10).

Щодо належності та допустимості довідки та свідоцтва в якості доказу на підтвердження факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Питання щодо можливості використання цих документів як доказу у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України суд вирішує з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). В даному випадку свідоцтво містить інформацію щодо предмета доказування, тому є належним доказом.

Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості такого доказу, як документу, що виданий органом на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території м. Луганська, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки цього доказу про встановлення факту смерті, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду цієї справи суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також важливе для заявника значення, яке має встановлення факту смерті, це рішення суду ґрунтується відповідно до вимог статті 213 ЦПК

України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих заявником, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням свідоцтва, виданої органом, що знаходяться на окупованій території.

Таким чином, документ про смерть, виданий органом, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, суд бере до уваги та оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку.

З інформації № 70/16.25-98 від 18.01.2017 року, начальником відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції Луганської області, вбачається, що заявнику було порекомендовано звернутися до суду для встановлення факту смерті, оскільки до заяви про державну реєстрацію смерті документи, передбачені діючим законодавством, не додані, тому підстави для здійснення державної реєстрації смерті відсутні (а.с.15).

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Однак сел. Металіст Слов?яносербського району Луганської області, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, сел. Металіст Слов?яносербського району Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Тому у звязку із тим, що смерть ОСОБА_3 настала на території сел. Металіст Слов?яносербського району Луганської області, на території якої, нині, жодний орган державної влади України не працює та відбувається антитерористична операція, суд погоджується із тим, що отримати лікарське свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, не є можливим.

Таким чином, зі змісту наявних документів, вбачається, що ОСОБА_3 померла в сел. Металіст Слов?яносербського району Луганської області 28.12.2016 року.

Оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті ОСОБА_3 неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявника, які є доведеними та обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212 215,256,257-1 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1, представник заявника ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сел. Металіст Словяносербського району Луганської області у певний час 22.12.2016 року.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Луганської області через Сватівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сватівського

районного суду ОСОБА_4