Справа № 466/2989/16 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/729/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.,

за участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_2. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права при неповно встановлених обставинах справи. Вважає, що суд не захистивши її конституційного права, дозволив іншим особам продовжувати неправомірні дії стосовно неї та інших людей. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі та стягнути з відповідачів судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, в березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відомості, поширені щодо неї 23 жовтня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на відкритій зустрічі з виборцями кандидата на голову Брюховицької селищної ради ОСОБА_5, висловлені у виразах : "Аферисти...", "Це заказуха...", "Продались за шинку...", такими, що не відповідають дійсності, є недостовірними, принижують її честь та гідність.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 23 жовтня 2015 року в період 17 -18.00 год. відбувалась зустріч кандидата на посаду голови Брюховицької селищної ради ОСОБА_5 з громадою. Ця зустріч проходила в АДРЕСА_1. На зустрічі були присутні члени ініціативної групи, у яку входить і позивач, які активно долучились до питання виборів на посаду голови селища.

Позивач зазначила, що одним із кандидатів на посаду був ОСОБА_6, відносно якого була інформація, що він себе зарекомендував на війні у зоні АТО не з найкращої сторони. Вони вирішили організувати із ним зустріч з громадськістю селища з метою надати більше інформації молоді, членам МГО "Наші Брюховичі", про ОСОБА_7 та інших кандидатів на посаду голови.

ОСОБА_2 зазначила, що зустріч з ОСОБА_5 розпочалась десь о 17:10 год. Присутніх було біля 20 осіб, вони стояли слухали промову ОСОБА_5, щось обговорювали. Аж тут на великій швидкості під'їхали два автомобілі, з яких вибігає група осіб, які одразу підбігли до неї та інших членів ініціативної групи. У групі приїжджих були відповідачі. ОСОБА_4 дав команду знімати зустріч на гаджети. Далі відповідачі викрикували до членів ініціативної групи, серед яких була позивач: "Це заказуха, продались за шинку...". ОСОБА_4 обізвав їх "аферистами". ОСОБА_3 теж знімав їх на свій телефон та викрикнув у їх адресу: "Заказуха... Продались...". Поведінка відповідачів, на її думку, була зухвалою та брутальною, принижувала її особисту гідність та честь, оскільки після 23 жовтня 2015 року усі, хто її знає, запитують, що відбулось на зборах у ОСОБА_5, та що це за інформація, про те, що вони продались. Вона вимушена виправдовуватись перед односельчанами та пояснювати, що відповідачі говорили неправду. Позивач ствердила, що неправомірними діями відповідачів їй завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, у зв'язку з тим, що вона була налякана, ображена та принижена в присутності інших членів Брюховицької громади.

Позивач - ОСОБА_2посилається на те, що відповідачами принижено її честь та гідність висловлюваннями "аферисти", "це заказуха", "продались за шинку", які були сказані відповідачами в адресу членів ініціативної групи, в яку входила і вона, при зібранні громадськості селища Брюховичі, де виступали із передвиборчою програмою кандидата на посаду голови селища Брюховичі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 суд виходив з тих обставин, що її позовні вимоги є безпідставними, так як вирази відповідачів не містять інформації щодо особистого життя позивача, не стосуються її особистих якостей, а фактично узагальнюють емоційне ставлення групи опонентів до ініціативної групи, в яку входила позивач.

З таким висновком колегія суддів погоджується в повній мірі з наступних підстав.

Частиною 4 ст.32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Згідно положень ст.277 ЦК України та Роз'яснень, які містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Пунктом 15 вищезгаданої Постанови визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Разом із тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу вираження поглядів, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 471 Закону України "Про інформацію").

Виходячи із змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" та судової практики по розгляду справ про захист честі і гідності, власні висловлювання особи щодо певних обставин, які хоча і принижують честь особи, не можуть оцінюватись з погляду достовірності, а отже і спростовуватись не можуть. Суд вважає наведені позивачем висловлювання, які вона вважає образливими, оціночними судженнями.

Право висловлювати судження, оцінку, думки, закріплено у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства і гарантована ст. 34 Конституції України.

Особа, погоджуючись на участь у громадській роботі, повинна розуміти, що вона буде піддаватись нападкам зі сторони опонентів. Представники громадськості потенційно можуть зазнавати гострої громадської критики чи критики окремих осіб, і не повинні мати більшого захисту своєї репутації порівняно з іншими особами.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що вирази відповідачів не містять інформації щодо особистого життя позивача, не стосуються її особистих якостей, а фактично узагальнюють емоційне ставлення групи опонентів до ініціативної групи, в яку входила позивач, оскільки жодний з доводів апеляційної скарги не підтверджує протилежного, в зв"язку з чим суд прийшов до вірного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2

Виходячи з мотивів рішення, суд першої інстанції вірно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 жовтня 2016 року слід залишити без змін.

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк