У Х В А Л А

16 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.

розглянувши заяву Державного агентства лісових ресурсів України про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

Сарненський районний суд Рівненської області рішенням від 1 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив: визнав незаконним та скасував наказ Державного агентства лісових ресурсів України про припинення трудового договору та звільнення з посади директора державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» (далі − ДСЛП «Рівнелісозахист») ОСОБА_4 за неналежне виконання зобов'язань, передбачених підпунктом «б» пункту 26 трудового контракту; поновив ОСОБА_4 на посаді директора ДСЛП «Рівнелісозахист»; стягнув з Державного агентства лісових ресурсів України на його користь 71 тис. 724 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу; допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі; вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд Рівненської області 4 травня 2016 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 1 березня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 5 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнила, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 4 травня 2016 року скасувала, рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 1 березня 2016 року залишила в силі.

У грудні 2016 року до Верховного Суду України звернулось Державне агентство лісових ресурсів України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 4 Закону України «Про оплату праці», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі − ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, дійшов висновку про звільнення позивача з роботи з грубим порушенням контракту та трудового законодавства. При цьому суд установив, що згідно підпункту «б» пункту 26 трудового контракту порушення має бути одноразове і грубе, а перераховані в оспорюваному наказі підстави для його звільнення не знайшли підтвердження на час розгляду справи та не встановлено, що для підприємства настали значні негативні наслідки.

Ухвала від 3 червня 2015 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням статей 10, 213, 214 ЦПК України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин вважати заяву Державного агентства лісових ресурсів України обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою Державного агентства лісових ресурсів України про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк