Справа № 466/2976/14 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/136/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Шандри М.М. і Струс Л.Б.

при секретарі Фейір К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 28 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсними заповіти ОСОБА_7, який посвідчений 23 січня 2012 року приватним нотаріусом Лейко О.І. та зареєстрований в реєстрі за №114, посвідчений 17 вересня 2013 року приватним нотаріусом Ярош О.В., зареєстрований в реєстрі за №1055, посвідчений 12 грудня 2013 року приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В., зареєстрований в реєстрі за №3208 - відмовлено.

Рішення суду через свого представника ОСОБА_3 оскаржив позивач - ОСОБА_5. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповно встановлених обставинах справи. Стверджує, що висновок експертизи, що ОСОБА_7 заповіти від 23.01.2012 року, 12.12.2013 року та від 17.09.2013 року підписані саме нею, є невірним, оскільки в період 22.01.2012 року по 24.01.2012 року вона перебувала з ОСОБА_11 у Львівській міській раді, де вони вирішували питання приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 28 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, представника ОСОБА_5 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що одноособовим власником на праві приватної власності одноквартирного будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 18.04.2014 року, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (а.с.5).

За життя 08 листопада 2010 року ОСОБА_7 склала заповіт, який посвідчений державними нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є., який зареєстрований в реєстрі за № 2-1182. Відповідно до цього заповіту спадкодавець заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде, належати їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, позивачу - ОСОБА_5 (а.с.77).

Окрім цього за життя ОСОБА_7 склала ще три заповіти, а саме: 23 січня 2012 року посвідчений приватним нотаріусом Лейко О.І., який зареєстрований в реєстрі за № 114; 17 вересня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Ярош О.В. складений на ім'я ОСОБА_6, який зареєстрований в реєстрі за № 1055 та 12 грудня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В., який зареєстрований в реєстрі за № 3208 (а.с.65,67,69).

Під час розгляду справи позивачем було подано клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи, для з'ясування питань щодо належності підпису та рукописного тексту у оскаржуваних заповітах ОСОБА_7.

На виконання вимог ухвал від 10.12.2014 року та 01.04.2015 року про призначення та проведення почеркознавчої експертизи, до суду надійшов з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України висновок криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за № 2233 від 10.08.2015 року, з якого вбачається, що підписи від імені ОСОБА_7, розташовані в графах "Підпис" перед записом "(ОСОБА_7)", ("Підпис заповідача"), перед записом "ОСОБА_7", "Підпис" перед записом ("Слобожан Людмила Демидівна") в заповітах від 23.01.2012 року, від 12.12.2013 року, від 17.09.2013 року, у відповідних графах реєстрів нотаріальних дій приватних нотаріусів Лойко О.І., за №114, Ярош О.В. за №1055, Амбросійчук Л.В. за №3208 та рукописні записи в заповітах від 23.01.2012 року, від 12.12.2013 року, від 17.09.2013 року, у відповідних графах реєстрів нотаріальних дій приватних нотаріусів Лойко О.І. за №114, Ярош О.В. за №1055, виконані самою ОСОБА_7 (а.с.150-153).

Також встановлено, що ОСОБА_7 не лікувалася від психічних захворювань та їй не призначалися наркотичні та психотропні засоби та препарати.

Ухвалюючи рішення 28 березня 2016 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5, Шевченківський районний суду м. Львова виходив з тих обставин, що позивачем не доведено недійсність заповітів ОСОБА_7, від 23 січня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Лойко О.І., який зареєстрований в реєстрі за №114, від 17 вересня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Ярош О.В., на ім'я ОСОБА_6, який зареєстрований в реєстрі за №1055 та від 12 грудня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В., який зареєстрований в реєстрі за №3208, як із підстав підробки підписів від імені заповідача так із підстав не усвідомлення нею значення своїх дій та не можливості керувати ними.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обстави.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

З положень ст.ст. 202,1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Відповідно до Роз'яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Судова колегія вважає, що померла ОСОБА_7 скориставшись своїм законним правом, склала оскаржувані заповіти.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Жодний з доводів як позовної заяви так і апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовує і не дає підстав вважати, що оскаржувані заповіти складені не ОСОБА_7 чи в такому стані, в якому б вона не усвідомлювала значення своїх дій, а також з підстав непідписання вищевказаних заповітів, а тому у задоволенні апеляційної скарги апелянту слід відмовити, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: М.М. Шандра

Л.Б. Струс