АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/231/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/549/К/17 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія - 27 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря: Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору недійсним.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - Бродько Анатолій Іванович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 9 червня 2005 року, між нею та ЗАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № KRKWGK00150010, за яким вона отримала кредитні кошти у розмірі 17 230 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 червня 2020 року, що визначено у додатковій угоді №1 від 14.07.2005 року. Посилаючись на те, що засобом платежу в договорі визначено валюту, відмінну від гривні України, що суперечить вимогам законодавства, просила суд визнати кредитний договір недійсними.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду і залишення її позовної заяви без розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та розгляд справи без належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, що позбавило останнього визнати позов або ж заявити зустрічні позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_2, будучи завчасно належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи за її апеляційною скаргою (а.с. 69), в судове засідання не з'явилася і про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" - Бродька А.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обгрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 9 червня 2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого єПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", було укладено кредитний договір № KRKWGK00150010, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти у розмірі 17230,00 доларів США на придбання домоволодіння у сумі 13950,00 доларів США, на ремонтно-будівельні роботи 1396,00 доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 1884,00 доларів США.

14 липня 2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" було укладено додаткову угоду до кредитного договору № KRKWGK00150010 від 29 червня 2005 року про внесення змін до пункту 1.1 кредитного договору, всі інші умови кредитного договору № KRKWGK00150010 залишено незмінними, додаткова угода є невід'ємною частиною кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору та договору недійсним, суд першої інстанції виходив з правомірності надання ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" кредитних коштів в іноземній валюті та відповідності кредитного договору вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку.

Згідно р. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженеого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторонни приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

При підписанні кредитного договору, ОСОБА_2 погодилася з його умовами та, відповідно, теж прийняла на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу, а тому її твердження щодо несправедливості умов кредитного договору є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 щодо порушення судом норм процесуального права та розгляд справи без належного повідомлення відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» колегією суддів відхиляються, оскільки відповідач не оскаржує рішення суду та не ставить питання про порушення його процесуальних прав.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Не може бути задоволене клопотання позивача ОСОБА_2 про залишення позовних вимог без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Зазначене право позивача передбачено при розгляді справи у суді першої інстанції.

В апеляційному суді справа хоча й розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, проте цей порядок має свої винятки і доповнення, встановлені главою 1 «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України.

Права особи, яка подала апеляційну скаргу, визначені ст. 300 ЦПК України, яка надає їй право на доповнення, зміну апеляційної скарги або її відкликання чи відмови від неї.

Статтею 306 ЦПК України позивачеві надано право відмовитись від позову, а сторонам укласти мирову угоду.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що на стадії апеляційного розгляду позивачеві не надано право заявляти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, таке право він може реалізувати лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до постановлення судом рішення.

Оскільки, ОСОБА_2 не скористалася своїм право на звернення до суду першої інстанції із заявою про залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення такої заяви на стадії апеляційного перегляду судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: