АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Шереметьєва Л.А.
№ 22-ц/796/768/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Панченка М.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив поділити майно подружжя та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 гай у м. Києві, а за відповідачем право власності на автомобіль Хонда CRV 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 330000 грн., автомобіль Хонда Civic CRV 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 264000 грн. та гараж капітальний, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 330000 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину:

- квартири АДРЕСА_1 гай у м. Києві;

- автомобіля Хонда CRV 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1;

- автомобіля Хонда Civic CRV 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину:

- квартири АДРЕСА_1 гай у м. Києві;

- автомобіля Хонда CRV 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1;

- автомобіля Хонда Civic CRV 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобілі Хонда CRV 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, Хонда Civic CRV 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 та Акура 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 та припинити право власності на вказані автомобілі за ОСОБА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру№153 в будинку 3 по вул. Кадетський гай у м. Києві та припинити право власності ОСОБА_2 за вказаною квартирою. В задоволенні решти вимог відмовити.

Зазначає про те, що під час перебування у шлюбі між сторонами за спільні кошти подружжя було придбано дві квартири. В 2005 році була придбана трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка була предметом спору у даній справі, а в 2010 році була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2. Ще під час передування сторін у шлюбі між ними було досягнуто усної домовленості, що вони купують квартири для дітей. Так, спірну квартиру сторони погодили залишити спільним донькам, а двокімнатну квартиру доньці позивача від першого шлюбу. Двокімнатна квартира була оформлена на доньку позивача, а трьохкімнатна квартира була оформлена на апелянта.

Проте, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув.

Крім того, вказує на те, що крім квартир, предметом даного спору були також два автомобілі Хонда CRV 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та Хонда Civic CRV 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2. Однак під час перебування у шлюбі, сторонами за спільні кошти був придбаний автомобіль Акура 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, який зареєстрований на ім'я позивача, що підтверджується довідкою Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем МВС України від 10.11.2015 року.

Проте суд першої інстанції даний факт не взяв до уваги, а вказаний автомобіль не був включений при поділі спільного майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити її з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково та вирішуючи питання про поділ спірного майна, суд першої інстанції виходив з принципу рівності та справедливості, враховуючи й інтереси сторін щодо його розподілу.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Згідно з ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частинами 1, 2 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до положень ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до абз.1 п. 24 Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Умовами ч.3 ст. 370 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п.25 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав передбачених статтею 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким способом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що сторони з 29.04.1990 року перебували в шлюбі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.02.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами за час перебування в шлюбі було придбано наступне майно:

- трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 100 кв.м;

- автомобіль Хонда CRV 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1;

- автомобіль Хонда Civic CRV 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, що сторонами не оспорюється.

Як вбачається з відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №12033 (И-2015) від 17.09.2015 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 13.2005 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Згідно довідки про реєстрацію транспортних засобів автомобіль Хонда CRV 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований на ім'я відповідача, а автомобіль Хонда Civic CRV 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 на ім'я позивача.

Згідно листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 17.09. 2015 року №12033 (И-2015) індивідуальний гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності не зареєстрований.

Судом встановлено, що сторони не досягли згоди щодо поділу спільного сумісного майна, кожний з них наполягає на визнанні за ним права власності на квартиру, а за другим з подружжя на автомобілі.

При цьому, ні позивач, ні відповідач із клопотанням про призначення експертизи для встановлення дійсної вартості майна не зверталися.

Вирішуючи спір, суд дійшов цілком аргументованого висновку щодо поділу спільного майна між сторонами виходячи з рівності часток їх майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При поділі майна суд першої інстанції вірно виходив з того, що між подружжям нe досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 частину спірного майна.

Підсумовуючи викладене та з урахуванням матеріалів справи, оцінивши докази, факти та відповідні їм правовідносини та за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю відображають суть справи, відповідають вимогам чинного законодавства, розумності та справедливості, який вирішив питання, які були поставлені з повною об'єктивністю та неупередженістю здійснив поділ майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано те, що сторони придбали під час шлюбу ще двохкімнатну квартири, яка була оформлена на доньку позивача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане майно не є предметом поділу так як належить іншій особі, право власності якої відповідачем не оспорене.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при поділі спільного майна не враховано автомобіль Акура 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_2 при зверненні до суду з даним позовом не ставилася вимога про поділ автомобіля Акура 2007 року випуску. При цьому, відповідач ОСОБА_1 із зустрічним позовом про поділ автомобіля Акура не зверталася.

Відтак колегія суддів вважає, що відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді апелянт та її представник не надали будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: