Провадження №22-ц/784/196/17
Справа номер 469/711/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/196/17 Головуючий суду 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія 7 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю:

прокурора Цвікілевич Н.В.,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Прокуратури Миколаївської області

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області

від 16 листопада 2016 року,

ухвалене за позовом заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколавської облдержадміністрації звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження Березанської райдержадміністрації Миколаївської області №251 від 02 жовтня 2015 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :09:000:1601 на території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області для індивідуального дачного будівництва; про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку №47303954 від 10 листопада 2015 року на імя ОСОБА_6, а також про витребування земельної ділянки у ОСОБА_4

На обґрунтування позову прокурор вказував, що спірне розпорядження суперечить вимогам водного та земельного законодавства, оскільки земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги, в межах якої земля може надаватись виключно у користування та для спеціально визначених цілей. До того ж розпоряджатися нею має право Миколаївська облдержадміністрація, оскільки згідно з Проектом планування та забудови Березанського району Миколаївської області індивідуальне будівництво на цій земельній ділянці заборонено, а отже Березанська райдержадміністрація не мала права надавати ділянку для індивідуального дачного будівництва. Крім того, проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_6 земельної ділянки не був узгоджений у встановленому законом порядку, що протирічить чинному законодавству.

Отже, земельна ділянка вибула із власності держави незаконно без дозволу належного органу виконавчої влади.

В подальшому вищезазначена земельна ділянка була продана за договором купівлі-продажу від 18 грудня 2015 року та належить на праві власності ОСОБА_4

Посилаючись на незаконність розпорядження Березанської райдержадміністрації та вибуття майна з володіння власника не з його волі іншим шляхом, прокурор просив задовольнити його позов.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року позов прокурора задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської райдержадміністрації №251 від 02 жовтня 2015 року. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності №47303954, видане 10 листопада 2015 року реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції на імя ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:1601. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. З Березанської райдержадміністрації та ОСОБА_6 на користь прокуратури Миколаївської області стягнуто судовий збір в сумі по 2 067 грн. з кожного.

Не погодившись із рішенням суду в незадоволеній частині, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення в частині відмови у задоволенні вимоги про витребування земельної ділянки у ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовної вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження Березанської райдержадміністрації Миколаївської області №161 від 13 серпня 2015 року ОСОБА_6 було розроблено проект землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель запасу за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.13-16).

Розпорядженням Березанської райдержадміністрації №251 від 02 жовтня 2015 року затверджено вищевказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:1601 у власність ОСОБА_6 та передано у власність ОСОБА_6 із зміною цільового призначення земельну ділянку площею 0,10 га за рахунок земель запасу для індивідуального дачного будівництва (а.с.12).

02 листопада 2015 року за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на вищезазначену земельну ділянку (свідоцтво №47303954) (а.с.34).

Згідно з довідкою Відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області від 23.05.2016 року відстань від урізу Чорного моря до південної межі спірної земельної ділянки складає 120-130 м, до північної межі 150-160 м (а.с.17-18).

Відповідно до інформації Управління містобудування та архітектури Миколаївської облдержадміністрації від 20.05.2016 року спірна земельна ділянка згідно з проектом планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженим постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва №112 від 23.10.1985 р., розташована в зоні рекреації (а.с.21).

Згідно з цим проектом у трикілометровій зоні Чорноморського узбережжя заборонено будівництво промислових обєктів, не повязаних з розвитком та обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво (а.с.23-24).

З довідки Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації від 16.05.2015 року випливає, що землевпорядна документація ОСОБА_6 на розгляд до управління не надавалася (а.с.19).

18 грудня 2015 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки (а.с.34).

Згідно з ст.17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація є основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про охорону земель» розміщення і будівництво обєктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих обєктів.

Невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у наданні органом виконавчої влади дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України).

Частиною 8 вказаного Кодексу передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України.

Згідно з ч.3 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги, підлягає погодженню із структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Частини 3 та 5 ст.122 ЗК України передбачають, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що Березанська райдержадміністрація надала земельну ділянку у власність ОСОБА_6 у межах своїх повноважень, але без врахування неможливості передачі земель прибережної захисної смуги у власність, а тому розпорядження Березанської райдержадміністрації №251 від 02.10.2015 року про передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_6 у власність є незаконним та підлягало скасуванню. У звязку з незаконністю розпорядження, видане ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на земельну ділянку, є недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про витребування земельної ділянки у ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у неї право власності виникло не на підставі незаконного розпорядження, а на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_6, то вона є добросовісним набувачем і земельна ділянка не може бути витребувана.

Між тим, з таким висновком суду щодо позовної вимоги про витребування земельної ділянки не можна погодитися, з огляду на таке.

Виходячи з повноважень органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність, викладених у ст.122 ЗК України, розпорядником спірної земельної ділянки повинна була виступати Миколаївська обласна державна адміністрація, оскільки ця земельна ділянка згідно з Проектом планування та забудови Березанського району Миколаївської області не могла бути передана для індивідуального дачного будівництва.

А отже, повноваження Березанської райдержадміністрації на цю земельну ділянку не розповсюджувалися.

Оскільки земельна ділянка вибула з володіння Миколаївської обласної державної адміністрації не з її волі іншим шляхом (на підставі незаконного розпорядження Березанської райдержадміністрації про передачу її у власність ОСОБА_6В.), потім була останнім продана ОСОБА_7, то виходячи з положень ст.388 ЦК України та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», спірна земельна ділянка підлягала витребуванню у ОСОБА_7

Районний суд зазначеного не врахував та припустився помилки при вирішенні позовної вимоги заступника прокурора Миколаївської області інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки.

Зазначена помилка на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК Україні підлягає виправленню шляхом скасування рішення суду в оскаржуваній прокурором частині та ухваленні нового рішення про задоволення вказаної позовної вимоги прокурора.

Оскільки рішення суду частково скасовано, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

З відповідачів на користь прокуратури підлягає стягненню по 1607 грн.67 коп. судового збору з кожного (4134 грн., сплачені прокурором при подачі позову та 689 грн. при поданні заяви про забезпечення позову).

Крім того, з відповідачки на користь прокуратури Миколаївської області підлягає стягненню за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 4547 грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду не є предметом апеляційного розгляду, оскільки сторонами не оскаржується.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області задовольнити.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року в частині вирішення позовної вимоги заступника прокурора Миколаївської області інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовної вимоги.

Витребувати у ОСОБА_4 у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :09:000:1601, розташовану в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь Прокуратури Миколаївської області по 1607 грн. 67 коп. судового збору з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Прокуратури Миколаївської області за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 4547 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.В. Локтіонова

Судді: С.Ю. Колосовський

ОСОБА_8