Категорія 2 Головуючий у 1-й інстанції Ковтуненко О.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Лісового О.О.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - відділ державної реєстрації майнових прав на нерухоме майно Маріупольського міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даною заявою посилаючись на те, що 06 травня 2008 р. її батько ОСОБА_3 оформив на її ім'я заповіт на належну йому квартиру АДРЕСА_1. Право власності на дану квартиру у БТІ зареєстровано не було, а 11 липня 2010 року батько помер. Після його смерті вона інколи проживала у цій квартирі, сплачувала комунальні послуги. ЇЇ право власності ніким не оспорюється, однак розпорядитися даною квартирою вона не має можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2016 року заява ОСОБА_2 повернута заявниці для подання до належного суду, вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області на новий розгляд. В обґрунтування вказує, що суд повертаючи її заяву виходив з положень ст.114 ЦПК України, яка визначає правила виключної підсудності, але при цьому не врахував, що вона зверталася до суду із заявою у порядку окремого, а не позовного провадження, тому як спір про право відсутній.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності представника заінтересованої особи, яка про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду не надала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Повертаючи заяву ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно (квартиру) суд першої інстанції виходив з положень ст.114 ЦПК України, згідно якої позови даної категорії пред'являються в суд за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду колегія суддів не може виходячи з наступного.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року (№475/97-ВР), зокрема ст.1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право вернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України).

Відповідно до ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються в суд за місцем знаходження майна або основної його частини.

Саме з такого розуміння правових норм виходив суд першої інстанції повертаючи заяву ОСОБА_2 для подання до належного суду, оскільки місцезнаходженням нерухомого майна (квартири) є Кальміуський район АДРЕСА_1), що знаходиться за межами територіальної юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області.

Однак при цьому, судом було залишено поза увагою, що ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання за нею права власності на квартиру у порядку окремого провадження посилаючись на ст.ст. 234, 256, 257 ЦПК України, якими передбачено розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окреме провадження - це один з трьох видів проваджень у суді першої інстанції, де розглядається визначене судом коло справ, загальною рисою яких є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану.

Відповідно до ст.256 ЦПК України, на яку посилалась заявник ОСОБА_2, розглядаються справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої , що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала без вісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.121 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (п.3 із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року).

Справи окремого провадження порушуються на підставі заяви, а тому немає позовної заяви, немає і позову; немає сторін, а є заявник і заінтересовані особи.

Згідно п.2.15 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційний судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року №173, реєстрація цивільних справ окремого провадження у місцевому загальному суді здійснюється із застосуванням індексу «2-о».

Проте, суд першої інстанції, не визначившись із правовідносинами, що склалися, провів реєстрацію заяви ОСОБА_2 на порушення зазначених вимог у порядку позовного провадження, що в свою чергу призвело до передчасного висновку про порушення правил виключної підсудності.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що ухвала суду першої інстанції постановлена не у відповідності до обставин справи та вимог закону, остання підлягає скасуванню, а заява - направленню до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у відповідності з вимогами процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2016 року скасувати, вирішення питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

О.О. Лісовий