Справа № 310/858/17
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Вакал Н.А.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Берестівської сільської ради Бердянського району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Берестівської сільської ради Бердянського району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючі свої вимоги наступним. Позивачка з 2005 року по теперішній час постійно проживає без реєстрації за адресою: Запорізька область, Бердянський район, с. Новосолдатське, вул. 17 вересня, буд. 15. У вказаному будинку позивачка проживала разом із чоловіком ОСОБА_3, який помер 01 січня 2015 року. Зазначений вище будинок ОСОБА_3 придбав в 2005 році у ОСОБА_4, про що були складені відповідні розписки. Після купівлі будинку родина позивачки вселилась у даний будинок, а ОСОБА_4 будинок звільнила, забрала з нього належні їй речі. В звязку із тим, що договір купівлі-продажу зазначеного будинку не був нотаріально посвідчений і зареєстрований, а ОСОБА_4 ухилялась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, чоловік позивачки в 2006 році звертався до суду із позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за ним права власності на будинок, яка рішенням Бердянського міськрайсуду від 19 грудня 2006 року була задоволена. Однак, під час подання ОСОБА_3 позовної заяви та під час ухвалення судового рішення було допущено помилку щодо зазначення адреси, за якою розташований будинок, а саме замість с. Новосолдатське було зазначено с. Миколаївка Бердянського району. ОСОБА_2 зверталась до Бердянського міськрайсуду із заявою про виправлення помилки у вказаному рішенні, але ухвалою від 10 серпня 2015 року їй було відмовлено в задоволенні заяви з тих підстав, що саме в позовній заяві було вказано назву села Миколаївка, а не Новосолдатське, тому це суттєво змінить предмет позову. Після смерті чоловіка позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено в звязку із тим, що право власності на житловий будинок не було зареєстроване за померлими належним чином. На даний час право власності на будинок № 15 по вул. 17 вересня в с. Новосолдатське Бердянського району зареєстроване за ОСОБА_4, яка померла 13 серпня 2012 року. З часу її смерті жоден із можливих спадкоємців не заявив про вступ у спадщину. Позивачка проживає у вищевказаному будинку з 2005 року і по теперішній час, що свідчить про безперервність, добросовісність та відкритість користування нерухомим майном та земельною ділянкою. ОСОБА_2 протягом всього часу проживання доглядає за будинком, утримує його в належному стані, робить в ньому ремонти, здійснює оплату комунальних послуг. Просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Бердянський район, с. Новосолдатське, вул. 17 вересня, буд. 15.

Позивачка в судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що ОСОБА_2 з моменту купівлі будинку № 15 по вул. 17 вересня в с. Новосолдатське Бердянського району, тобто з 2005 року, постійно проживає у вказаному будинку, доглядає за ним, сплачує комунальні послуги, проводить в ньому ремонтні роботи. Чоловік позивачки, який помер у 2012 році, за життя не оформив правовстановлюючі документи на будинок, в звязку із чим ОСОБА_2 не має можливості оформити спадкові права. Крім вказаного, зазначила, що раніше село, в якому розташований будинок, де проживає позивачка, мав назву «Миколаївка», про те, що відбулось перейменування на «Новосолдатське», під час ухвалення судового рішення про визнання права власності ні їй, ні чоловіку відомо не було, тому під час судового розгляду і ухваленні рішення було допущено помилку в назві населеного пункту. Позивачка володіє будинком добросовісно, проживає в ньому відкрито та безперервно з 2005 року, тому її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 грудня 2006 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок було визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомості будинку № 15 по вул. 17 вересня в с. Миколаївка Бердянського району, укладений між ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_4, з іншого боку, 18 грудня 2005 року.

01 січня 2015 року ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 303914, видане 06 січня 2015 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області, актовий запис № 01).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-НО № 473099, виданим 23 вересня 1982 року Приморською селищною радою Першотравневого району Донецької області, актовий запис № 17, ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_2

Позивачка звернулась до Бердянської районної державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про оформлення спадщини після смерті чоловіка, яка складається з житлового будинку № 15 по вул. 17 вересня в с. Новосолдатське Бердянського району, але постановою від 14 липня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом з тих підстав, що майно, яке вона успадковує, не зареєстровано належним чином.

У відповідності з довідками від 16 листопада 2016 року №№ 2178, 2179, виданими Берестівською селищною радою, ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: Запорізька область, Бердянський район, с. Новосолдатське, вул. 17 вересня, буд. 15 з 2005 року, ОСОБА_3 проживав за вказаною адресою з 2005 року по день смерті 01 січня 2015 року.

Факт проживання ОСОБА_2 в буд. № 15 по вул. 17 вересня в с. Новосолдатське Бердянського району також підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, які пояснили суду, що ОСОБА_2 з її чоловіком купили вказаний будинок у ОСОБА_4, після чого постійно в ньому проживали, позивачка доглядає за будинком, робила в ньому ремонт, замінила вікна, сплачує комунальні послуги; договорами про надання послуг з газопостачання від 19 лютого 2014 року, про користування електричною електроенергією від 12 жовтня 2016 року, укладеними постачальними організаціями з позивачкою.

Згідно з інформацією Бердянської районної державної нотаріальної контори від 16 березня 2017 року № 368/01-16, після смерті ОСОБА_4, померлої 13 серпня 2012 року, ніхто із спадкоємців в райдержнотконтору з заявами про прийняття спадщини не звертався і спадкова справа не заводилась.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 з 2005 року відкрито, безперервно, добросовісно володіє будинком. № 15 по вул. 17 вересня в с. Новосолдатське Бердянського району та користується ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року.

На підставі викладеного, чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

В судовому засіданні встановлені всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачкою ОСОБА_2

Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими.

На підставі ст. 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Берестівської сільської ради Бердянського району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Бердянський район, с. Новосолдатське, вулиця 17 вересня, будинок 15.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_7