Єдиний унікальний номер 229/1359/16-ц Номер провадження 22-ц/775/8/2017
Головуючий у 1 інстанції: Рагозіна С.О. Єдиний унікальний номер 229/1359/16-ц
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/8/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Мальованого Ю.М., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Дружківської міської ради про відібрання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 01 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено відібрати малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2, у його батька ОСОБА_1 та передати дитину матері ОСОБА_2. В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення.

Додатковим рішенням цього суду від 23 вересня 2016 року стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн..

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове законне рішення в інтересах дитини, яким повністю відхилити позовні вимоги ОСОБА_2. Зазначає, що рішення, на його думку, є необґрунтованим, судом невірно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, непов'язано усі обставини справи, невідображені документи, що підтверджують аморальну поведінку з боку позивачки до дитини ОСОБА_3, суд порушив права дитини згідно статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, якою визначено, що держави учасниці визнають, що кожна дитина має право на життя та забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Судом не враховано бажання дитини проживати саме з ним, батьком, не враховано, що дитина в цьому році пішла у перший клас, для неї вдома створені всі необхідні умови для духовного та морального розвитку на площі 70 кв. м., чого не може дати позивачка на площі 12 кв. м., де фактично вже проживають четверо людей. У рішенні не відображено, що син ОСОБА_4 ходить до школи, відвідує логопеда та спортивну секцію. Рішення суперечить інтересам дитини, син переживає, що його відберуть у батька, в судовому засіданні він зазначив, що хоче жити з батьком, а матері він боїться, бо неодноразово отримував побої від неї. Не враховано, що позивачка приховує молодшого сина від будь - якого спілкування з ним та старшим братом, молодший син не відвідує дитячий садочок та зовсім не виходить на вулицю спілкуватись із однолітками. Натомість старший син пояснив, що він з батьком приходить гуляти у двір, де проживає молодший брат, але жодного разу так і не вдалося поспілкуватись із ним. Суд не дав оцінки наданим ним доказам, а саме витягу із кримінального провадження №0000214, у якому відображено побиття позивачкою сина ОСОБА_4, яке не є одноразовим, що негативно впливає на стан та здоров'я дитини, а також ухвалі про відкриття кримінального провадження стосовно позивачки за статтею 125 ч.1 КК України. Не взято до уваги пояснення представників органу опіки про те, що мати неодноразово покидала дітей без догляду та не турбувалась про них зовсім.

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 підтримував апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Позивачка в засідання апеляційного суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення - судової повістки.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Сторони проживають окремо та з квітня 2015 року між ними виник спір щодо місця проживання дітей. Старший син ОСОБА_4 проживає з батьком, молодший син ОСОБА_6 проживає з матір'ю. Обидві дитини зареєстровані за місцем проживання матері за АДРЕСА_3

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 січня 2016 року, задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом з матір'ю ОСОБА_2, ОСОБА_1 було зобов'язано не чинити перешкоди проживанню малолітніх дітей з матір'ю. У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 відмовлено.

16 лютого 2016 року було відкрито виконавче провадження про виконання вищевказаного рішення суду.

02 березня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції був складений державний акт про те, що боржник ОСОБА_1 з'явився 02 березня 2016 року з дитиною до відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції, був попереджений про утримання від перешкоджання проживанню дітей з матір'ю ОСОБА_2 Строк добровільного виконання рішення був встановлений до 16 березня 2016 року.

Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції від 28 березня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 грудня 2015 року було закінчено, встановлено, що боржник зобов'язаний не чинити перешкод проживанню малолітніх дітей з матір'ю ОСОБА_2, про що був складений акт державного виконавця.

У даній справі ОСОБА_2 просила відібрати у відповідача, або у будь - якої іншої особи сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути дитину їй, посилаючись на те, що відповідач не виконує рішення суду, яким визначено місце проживання обох їх дітей з нею, намагається ізолювати сина ОСОБА_4 від спілкування з нею.

Згідно з ч.1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Встановивши, що спір між сторонами щодо місця проживання малолітніх дітей був вирішений судом відповідно до вимог ст. 161 СК України, рішенням суду, що набуло законної сили, було визначено місце проживання обох дітей з матір'ю - позивачкою у справі, але відповідач перешкоджає проживанню сина ОСОБА_4 з матір'ю суд обґрунтовано задовольнив позов частково та вирішив відібрати малолітню дитину сина ОСОБА_4 у її батька - відповідача у справі і передати дитину матері.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суперечить інтересам дитини безпідставні. Питання про визначення місця проживання малолітніх дітей вирішувалось судом, яким була вислухана думка дитини ОСОБА_3, котрий висловив бажання проживати разом із батьком, при цьому зазначив, що любить і свого молодшого брата ОСОБА_1, який проживає разом із матір'ю. Із рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 грудня 2015р. вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання з ним лише сина ОСОБА_4, ОСОБА_2 у зустрічному позові просила визначити місце проживання з нею обох дітей.

Згідно з частинами 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В порушення вимог вказаної норми закону суд не витребував при розгляді даної справи висновку органу опіки та піклування, під час розгляду справи в апеляційному суді вказаний висновок був витребуваний ухвалою апеляційного суду.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 2.02.2017 року в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього з батьком. При цьому вказаний орган встановив, що рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11.12.2015 року, яким визначено місце проживання обох малолітніх дітей сторін з матір'ю не виконане, попри неодноразові спроби виконавчої служби виконати рішення та передати малолітнього ОСОБА_3 на вихованні матері, у зв'язку із чим ОСОБА_2 звернулась із позовом про відібрання дитини від батька, рішенням суду позов задоволений, однак, і це рішення не виконане, малолітній ОСОБА_3 по теперішній час проживає з батьком. За місцем проживання обох батьків створені умови, необхідні для проживання дітей, кожен з батьків має кошти для утримання дітей. Згідно з інформацією, наданою адміністрацією Дружківської загальноосвітньої школи I -II ступенів №8, учнем якої є малолітній ОСОБА_3, батько хлопчика ОСОБА_1 піклується про дитину, відвідує батьківські збори, виконує усі рекомендації вчителя. За запрошенням класного керівника на батьківських зборах була присутня мати ОСОБА_2, однак, інтересу до успіхів своєї дитини не проявила. Інколи мати відвідує сина у школі, однак, у неї відсутній контакт з дитиною, хлопчик відмовляється спілкуватись із мамою, не допускає тактильного контакту, не приймає подарунків. В сім'ї батька ОСОБА_4 оточений любов'ю, ніякого дискомфорту не відчуває. Більшістю голосів комісія прийшла до висновку, що на теперішній час буде доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком.

У зазначеному висновку орган опіки та піклування некоректно зазначив про доцільність визначення місця проживання дитини, адже у даній справі розглядається позов про відібрання дитини, однак, із змісту висновку вбачається, що орган опіки та піклування вважає недоцільним відібрання дитини у батька та повернення її матері.

Апеляційний суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування з огляду на те, що питання про визначення місця проживання обох дітей з матір'ю було вирішено рішенням суду, що набуло чинності та не виконується відповідачем, а переконливих мотивів щодо недоцільності відібрання дитини у батька та передання її матері висновок не містить.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення права дитини згідно статті 6 Декларації прав дитини безпідставні.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Цей принцип був врахований судом при ухваленні рішення Дружківського міського суду від 11 грудня 2015 року про визначення місця проживання малолітньої дитини сина ОСОБА_4 за позовом ОСОБА_1 та обох малолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за позовом ОСОБА_2, а також вказаний принцип враховано судом при ухваленні рішення у даній справі.

Незважаючи на наявність рішення суду, що набуло законної сили, про визначення місця проживання обох малолітніх дітей з матір'ю, відповідач не виконує рішення суду та утримує старшого сина ОСОБА_4 без законних підстав, всупереч судовому рішенню.

Тому суд обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 та ухвалив рішення про відібрання малолітнього сина ОСОБА_4 від батька і передання його матері.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що позивачка приховує молодшого сина від спілкування з ним не спростовують висновків суду. Із наявної у справі копії рішення Дружківської міської ради від 06.04.2016 року №139 вбачається, що за заявою ОСОБА_1 йому визначено спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, шляхом відвідання дошкільних закладів, медичних та оздоровчих установ, місць дитячих розваг та відпочинку, як у присутності матері, ОСОБА_2, так і без неї, кожну суботу, неділю та святкові дні. Зобов'язано ОСОБА_1 попередньо погоджувати з ОСОБА_2 час спілкування з сином ОСОБА_6 з урахуванням режиму сну та стану здоров'я хлопчика, використовувати час для спілкування з сином на розвиток особистості, реалізацію його прав на фізичний, духовний, інтелектуальний та культурний розвиток. Зобов'язано ОСОБА_2 забезпечити реалізацію прав дитини ОСОБА_5 на безперешкодне спілкування з батьком ОСОБА_1.

Доказів невиконання рішення Дружківської міської ради не надано. У випадку невиконання вказаного рішення ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись із відповідною заявою до суду.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що він проживає в квартирі, більшій за розміром, ніж житло, у якому мешкає ОСОБА_2, не можуть бути підставою для скасування рішення. Під час розгляду справи про визначення місця проживання дітей судом розглядалось питання житлово - побутових умов обох батьків, із актів обстеження цих умов встановлено, що квартири, у яких проживають обидві сторони, мають всі необхідні умови для проживання та відпочинку дітей. Про наявність необхідних умов для проживання дітей за місцем проживання кожного з батьків зазначено і у висновку органу опіки і піклування у даній справі. Сама по собі та обставина, що квартира, у якій проживає ОСОБА_1 більша за площею, не є підставою для утримання малолітнього сина всупереч рішенню суду.

Законом, а саме ч.1 ст. 162 СК України визначено, що дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Доказів того, що проживання сина ОСОБА_4 з матір'ю буде створювати реальну небезпеку для життя та здоров'я дитини, а також того, що повернення його матері суперечить його інтересам не надано.

При цьому витяг із кримінального провадження №0000214, копія якого є у справі та на який посилається відповідач у апеляційній скарзі, таким доказом не є, оскільки у зазначеному витязі міститься лише інформація про те, що ОСОБА_1 02.03.2016 року звернувся до чергової частини Дружківського відділення поліції із заявою про те, що в цей день ОСОБА_2, знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 спричинила фізичний біль сину заявника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7. Доказів про те, як розглянуто звернення ОСОБА_1 ним не надано, сама по собі реєстрація звернення ОСОБА_1 не свідчить про доведеність того факту, що ОСОБА_2 спричинила фізичний біль дитині.

У апеляційній скарзі відповідач також посилається на ухвалу про відкриття кримінального провадження за ст. 125 ч.1 КК України. У справі дійсно міститься копія ухвали судді Дружківського міського суду Донецької області від 04 вересня 2015 року про призначення підготовчого судового засідання за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_2 за ст. 125 ч.1 КК України. (а.с.68). Ухвалою Дружківського міського суду від 25 травня 2016 року ОСОБА_2 на підставі ст.47 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 296 ч.2 КК України та передано на поруки трудовому колективу «Дружківський мітізний завод», кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 125 ч.1 КК України закрито. Згідно ухвали судом встановлено, що 21 травня 2015 року ОСОБА_2 біля будинку АДРЕСА_5 ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_1 нанесла кілька ударів руками по голові та шиї останньому, в результаті чого заподіяла потерпілому ОСОБА_1 два садна шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. ( а. с. 75-76). Отже, підтверджено, що ОСОБА_2 нанесла легкі тілесні ушкодження відповідачу ОСОБА_1, а не дитині, як про це зазначив відповідач у апеляційній скарзі.

Таким чином, безпідставні посилання апеляційної скарги на те, що у рішенні не відображені «документи, що підтверджують аморальну поведінку з боку позивачки до дитини ОСОБА_3», оскільки матеріали справи не містять таких документів, на будь - які конкретні документи, крім зазначеного витягу із кримінального провадження №0000214 та ухвали про відкриття кримінального провадження за ст. 125 ч.1 КК України, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не посилається.

Всупереч доводам апеляційної скарги у справі відсутні належні та допустимі докази того, що син ОСОБА_4 неодноразово отримував побої від матері та що мати неодноразово покидала дітей без догляду та не турбувалась про них зовсім.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відібрання дитини у батька та передання її матері буде створювати реальну небезпеку для життя та здоров'я дитини чи буде суперечити інтересам дитини не надано.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Ю.М. Мальований

В.М. Новосядла