Справа № 418/783/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(повний текст)

12.01.2017 року Міловський районний суд Луганської області

у складі:головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі Бутенко О.А.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_4 з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором позики від 29 червня 2016 року у сумі 50 000 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 червня 2016 року позивач ОСОБА_2 уклав із відповідачем ОСОБА_5 договір позики, згідно з яким передав їй у власність грошові кошти у сумі 50 000 гривень з умовою їх повернення до 01 жовтня 2016 року. Договір укладено у письмової формі у вигляді розписки. Але до теперішнього часу відповідачка борг не повернула, взяті на себе зобовязання не виконала . Позивач неодноразово намагався повернути свої кошти, але відповідач ухиляється від виконання зобовязань.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала послалась на вище означені обставини.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала та пояснила, що вона поверне гроші позивачу які брала у нього у борг. Заперечень проти позову не надала.

Оскільки сторони у попереднім судовому засіданні досягли згоди одна сторона підтримала заявлені позовні вимоги, друга сторона їх визнала маються підстави згідно ст.130, ч.4 ст.174 ЦПК України ухвалити рішення.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до думки про можливе задоволення заявлених позовних вимог, оскільки:

Як слід з ст. 218 ЦК України про, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як слід з ст.1047 ЦК України , що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст. 1049 ЦК України слід, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як представник позивача ОСОБА_4 так і відповідач ОСОБА_3 не заперечують тому, що гроші передавались із рук в руки , та відповідач зобовязувалась повернути гроші, і при цьому було складено розписку з таких обставин слід вважати, що договір позики був укладений.

З розписки слід, що відповідач ОСОБА_3 отримала у борг 50 000 гривень у позивача ОСОБА_2 та зобовязується повернути їх . (а.с.6,22)

Оскільки відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .

Згідно квитанції №33 від 6 жовтня 2016 року позивач сплатив судовий збір при подачі позовної заяви до суду. (а.с.1)

Таким чином вимоги представника позивача ОСОБА_4 є законними та підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 218, 10456,1047,1049 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,213-215,ЦПК України.

ВИРІШИВ: Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 29 червня 2016 року у сумі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені ним при подачу позовної заяви судові витрати у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривень 20 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до апеляційного суду луганської області,який розташований у м. Сєвєродонецьк Луганської області, шляхом направлення скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Суддя: С.І. Чехов