Справа № 144/1422/16-ц Провадження № 22-ц/772/768/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СТОВ) "Ренет" про повернення земельної ділянки,

за апеляційною скаргою СТОВ "Ренет" на заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 6 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернулася в суд 25 жовтня 2016 року.

Зазначала, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 052600, виданого 16 червня 2004 року Теплицькою районною державною адміністрацією, вона є власником земельної ділянки, площею 2,5060 га.

01 липня 2006 між позивачем з однієї сторони та відповідачем СТОВ «Ренет» в особі директора ОСОБА_7 - з іншої, було укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач передав відповідачеві в оренду терміном на 10 років (до 01 липня 2016) належну їй земельну ділянку площею 2, 5060 га.

У зв'язку із закінченням строку оренди вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути їй земельну ділянку, проте відповідач відмовляється, з посиланням на те, що оскільки договір оренди було зареєстровано 26 червня 2007 року, тому цей договір діє до 26 червня 2017 року.

Посилаючись на ці обставини та положення статей 626, 627, 792 ЦК України, статті 31 Закону України «Про оренду землі», статті 124 ЗК України, позивач просила зобовязати СТОВ «РЕНЕТ» повернути їй земельну ділянку площею 2,5060 га, кадастровий номер :02:000:0117 яка знаходиться на території Бджільнянської сільської ради, теплиць кого району Вінницької області, що належить їй на праві власності відповідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН номер 052600 виданого 16 червня 2004 року та стягнути на її користь з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 6 грудня 2016 року позов задоволено.

Зобовязано СТОВ Ренет повернути ОСОБА_6 земельну ділянку, яка належить їй на праві власності, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 052600, розташовану на території Бджільнянської сільської ради Теплицького району Вінницької області, загальною площею 2,5060 га, кадастровий номер 020000117.

Стягнуто з СТОВ Ренет на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 9 лютого 2017 року СТОВ Ренет відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

У апеляційній скарзі СТОВ Ренет, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

У відповідності до правил частин 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду таким визнати не можна, оскільки суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та допустив неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечувалось сторонами, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 052600, виданого 16 червня 2004 року Теплицькою районною державною адміністрацією, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, площею 2,5060 га, яка розташована на території Бджільнянської сільської ради Теплицького району Вінницької області (а.с. 6).

01 липня 2006 року між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем СТОВ «Ренет» в особі директора ОСОБА_7, було укладено договір оренди землі (далі - Договір) площею 2, 5060 га. Відповідно до умов договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Згідно з пунктом 8 Договору Договір укладено на 10 років.

Відповідно до умов пункту 21 Договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Договір зареєстровано у секторі ДЗК Теплицького району про що Державному реєстрі землі 26 червня 2007 року вчинено запис за №52.

Відповідно до довідки № 340/1/10/13 від 10.10.2016 року Теплицького відділення Гайсинської ОДПІ позивач з 01 січня 2006 по 30 червня 2016 року отримувала орендну плату від СТОВ «Ренет», що підтверджує фактичне використання відповідачем земельної ділянки позивача саме з моменту укладення договору, тобто з 01 липня 2006 року.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд виходив із того, як це вбачається із змісту рішення суду, що договір оренди укладений між сторонами 1 липня 2006 року на 10 років, а отже він припинив свою дію по закінченню цього строку 2 липня 2016 року, а оскільки відповідач добровільно не повертає земельну ділянку позивачу, то його право порушено і підлягає судовому захисту шляхом повернення йому земельної ділянки судовим рішенням згідно з умовами Договору

Проте, погодитись із таким висновком суду не можна виходячи із наступного.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень частини 3 статті 640 ЦК України договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі" (далі Закон).

Згідно із частиною пятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За змістом статей 18, 20 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, положення вказаних норм матеріального права передбачають обовязкову Держану реєстрацію договору оренди як умову офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, а тому невиконання цих вимог тягне відповідні юридичні наслідки у вигляді невизнання цього договору державою.

За процедурою укладення договору учасники цього правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим, ця встановлена форма не дає правових підстав для висновку, що такої форми достатньо для визнання цього правочину державою.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відповідно до договору оренди між сторонами (Розділ "Прикінцеві положення", пункт 43), цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 7 - 8).

Отже, строк дії спірного договору оренди землі, виходячи із змісту вказаних положень матеріального права та вказаної умови Договору оренди землі, починається не з моменту його укладення, а після набрання ним чинності, тобто з моменту його реєстрації, яка відбулась 26 червня 2017 року.

З урахуванням цього строк дії договору спливає 26 червня 2017 року, а тому він не є припиненим і є чинним, тому відсутні правові підстави для задоволення позову та повернення землі позивачу.

Правова позиція щодо таких правовідносин висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року при розгляді справи №6-2777цс16.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Цей висновок узгоджується і не суперечить правовим позиціям Верховного Суду України у справах №6-127цс13 (постанова від 18 грудня 2013 року), №6-162цс13 (постанова від 19 лютого 2014 року), на які посилається у позовній заяві позивач та які застосовані судом першої інстанції при вирішенні цієї справи, оскільки у цих справах йдеться про інші обставини та інші вимоги (про визнання договорі оренди земельних ділянок недійсними).

Виходячи із зазначеного, оскільки десятирічний строк дії договору оренди землі закінчується 26 червня 2017 року, а цей строк ще не настав, то підстави для задоволення позовних вимог про повернення земельної ділянки відсутні.

Суд першої інстанції на зазначені обставини справи уваги не звернув і неправильно застосував норми матеріального права до цих правовідносин, а тому прийшов до неправильного висновку про наявність правових підстав для повернення відповідачем земельної ділянки позивачеві ОСОБА_6 через припиненням договору оренди землі у звязку закінченням строку.

Відповідно до положення пунктів 3 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень частин 1 та 5 статті 88 ЦПК України апеляційний суд відповідно перерозподіляє судові витрати по справі й стягує з позивача на користь відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

У справі слід перерозподілити судові витрати та стягнути з ОСОБА_6 на користь СТОВ «Ренет» судові витрати по справі, а саме судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 606 грн. 32 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтею 303, пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктами 3,4 статті 309, частиною 2 статті 314, статтею 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ренет" задовольнити.

Заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 6 грудня 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ренет" про повернення земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь СТОВ «Ренет» судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук