Ухвала

іменем україни

20 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання правочинів припиненими та скасування штрафних санкцій, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 серпня 2011 року між сторонами було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-4023114, за умовами якого відповідач надав позивачу грошові кошти в межах відновлюваної кредитної лінії у розмірі 1 600 000 грн, з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2016 року. Проте в порушення умов договору відповідач сплачені позивачем кошти за користування кредитом перераховував на інший грошовий рахунок внаслідок чого у позивача нібито виникла заборгованість за кредитним договором, а тому позивач звернувся до суду з цим позовом з метою захисту свого порушеного права.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ПАТ «Дельта Банк» щодо нарахування пені за договором кредитної лінії від 29 серпня 2011 року № ВКЛ-4023114 і скасовано пеню, нараховану за цим договором.

Визнано припиненими договір кредитної лінії від 29 серпня 2011 року № ВКЛ-4023114 та іпотечний договір від 29 серпня 2011 року, укладені між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк».

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

У статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Укладаючи договір кредитної лінії від 29 серпня 2011 року № ВКЛ-4023114 ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» зафіксували ті умови, на яких вони погодилися виконувати свої зобов'язання за договором.

У пункті 9.1 вказаного договору кредитної лінії сторони погодили, що за прострочення строків сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку один процент від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня стягується у випадку порушення строків платежів, передбачених, зокрема, пунктом 3.3 договору.

Встановивши, що позивач при виконанні умов договору кредитної лінії в частині сплати процентів допустив порушення взятого на себе зобов'язання, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що банк обґрунтовано нарахував позивачу пеню за порушення вказаного зобов'язання.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня Л.М. Мазур