АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/383/2017 Головуючий у 1-й інстанції -Леонтюк Л.К.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М. Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_3, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа.

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням від 02 квітня 2010 року Дарницьким районним судом м. Києва по справі № 2-458/2010 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 419 588, 56 грн заборгованості по договору позики. 13 липня 2010 року ОСОБА_1 на адресу ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві направлено заяву про відкриття виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа №2- 458 виданий 13.07.2010 року. 27 липня 2010 року виконавче провадження відкрито за номером № 20568366.07 жовтня 2016 року у зв'язку з тривалим часом та відсутності інформації щодо даного виконавчого провадження представником стягувача на адресу ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було направлено заяву, з проханням повідомити стан виконання виконавчого провадження та місцезнаходження виконавчого документа №2 -458 від 13.07.2010 року. Листом від 21.10.2016 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було повідомлено, що 26.10.2012 року на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження закрито, виконавчий документ повернуто стягувачеві, проте доказів направлення стягувачеві не було надано, тому просив видати дублікат виконавчого листа №2 - 458 від 13.07.2010 року та поновити пропущений строк для пред'явлення його до виконання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилаючись на незаконність та необґрунтованість зазначеної ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує, що суд першої інстанції при постановлені ухвали було не повно досліджено матеріали справи.

У судовому засіданні представник заявника підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із відсутності поважних причин для поновлення строку для пред'явлення до виконання виконавчого листа.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 ЦПК України, замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката.

Як передбачено ч.1 ст.371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Так, причина пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об'єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

Судом встановлено, що на виконанні Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист Дарницького районного суду м. Києва № 2-458 від 13.07.2010 року про стягнення заборгованості у розмірі 421 318 гривень з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Проте, 26.10.2012 року на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закрито, виконавчий документ повернуто стягувачу.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання представник заявника зазначав, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання пропущений з поважних причин, оскільки виконавчий лист, повернутий Дарницьким районним ВДВС м. Київ, на адресу ОСОБА_1 не надходив.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв'язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов'язково перевірити, чи не було виконано судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.

Таким чином, суд має право видати дублікат виконавчого листа тільки у разі доведеності втрати його оригіналу.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що предметом доказування у даному випадку є факт втрати виконавчого листа.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу змагальності сторін, закріпленого в ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положення ч.1 ст.137 ЦПК України встановлює, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Суд не вчинив передбачених процесуальним законодавством дій, необхідних для перевірки доводів заяви: не попередив заявника про наслідки вчинення або невчинення ним процесуальних дій; не вирішив питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, а відтак - не встановив обставин підтвердження втрати виконавчого листа.

Також, перевіряючи доводи апеляційної скарги та, зважаючи на наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо можливості поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа суд першої інстанції безпідставно не узяв до уваги наступне.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греці, заява №183571/91» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов'язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко ex ofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте, суд першої інстанції не узяв до уваги, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази, які б достовірно і безспірно підтвердили, що Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві вчасно направляв ОСОБА_1 чи його представникові виконавчий лист рекомендованим або цінним поштовими відправленнями і відсутні докази, що таке поштове відправлення ОСОБА_1 або його представник отримували,не надав оцінки доводам про те, що ОСОБА_1 не був обізнаний про будь-які виконавчі дії щодо виконання судового рішення. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні також і докази про існування на теперішній час оригіналу виконавчого листа, який б заявник міг надати виконавчій службі.

Отже, суд не надав належної оцінки зазначеним заявником обставинам, а пославшись на відсутність поважних причин для поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні заяви.

За таких обставин ухвалу суду вважати законною та обґрунтованою не можна, а тому остання підлягає скасуванню з передачею питання про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа до суду першої інстанції на новий розгляд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312 п. 1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3,задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року скасувати, питання про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді