Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2017 року Приазовський районний Запорізької області

у складі:

головуючого судді: Апалькової О.М.

при секретарі: Поліщук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське у режимі відео - конференції з Кіровським районним судом м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 09.05.1982 року по 04.11.1984 року він проходив військову службу у Збройних Силах України на території Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій.

У 1982 році при виконанні військового інтернаціонального обов`язку у Демократичній Республіці Афганістан, в результаті підриву на міні, отримав множинні осколкові вогнепальні поранення голови, лівої верхньої кінцівки, контузію головного мозку, що підтверджено висновком спеціаліста № 50 від 15.10.2013 року, наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку: «Стійких залишкових явища перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії II ст., прогресуючий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно вольовою нестійкістю. Після травматичного, кістозного (ретроцеребелярна субарахноїдальна кіста ЗЧЯ-МРТ 2013), церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензівним синдромом, вираженим вестибуло-актичним синдромом центральною вестибулярною дисфункцією II-III ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом. ГХ II ст.,ст.3, ризику 3, синдрому WPW (маніфест ний). Пароксизмальної реципрокної ортодромної АВ тахікардії. IХС. Дифузного кардіосклерозу», що підтверджено військово-медичними та військово-обліковими документами.

Після проведення лікування зазначених поранень стан його здоров`я не покращився та він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Згідно висновку МСЕК від 15.01.2014 року йому вперше встановлена 3 група інвалідності у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби з датою наступного огляду. Призначено медичне та санаторне курортне лікування, протипоказаний тяжкий фізичний труд.

Згідно висновку МСЕК від 05.01.2016 року йому повторно встановлена третя група інвалідності у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби з датою наступного огляду. Призначено медичне та санаторне курортне лікування, протипоказаний тяжкий фізичний труд.

Від отриманої травми у нього розвинулися хвороби та погіршився стан здоров`я .У зв`язку з цим він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуває глибинні страждання, психологічний дискомфорт, багато часу та коштів витрачає на лікування. Завдану моральну шкоду оцінює в 100 000,00 грн., яку просить суд стягнути з відповідача. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, пославшись на ті підставі, які вкладені в позовній заяві.

Представник відповідача Міністерства оборони України проти позову заперечував про що надав письмові заперечення. Послався на те, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав, а також отримує пенсію, ні є військовослужбовцем. Спеціального закону з визначення порядку та умов відшкодування завданої моральної шкоди законодавцем не прийнято. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази спричинення моральної шкоди. Крім того, до своїх пояснень відповідач добавив про те, що позивач проходив службу в радянський час, тому правонаступником є Російська Федерація, а на Міністерство Оборони України.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини:

Так, ОСОБА_1 з 09.05.1982 року по 04.01.1984 року проходив військову службу в демократичній Республиці Афганістан в складі військової частини пп НОМЕР_1 , в складі діючої армії в період бойових дій (а. с.8);

У 1982 році при виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, в результаті підриву на міні отримав численні поєднані вогнепальні осколкові поранення голови, лівої кінцівки (контузію головного мозку), наслідком яких розвинулися хвороби.

Поранення (контузія) та захворювання є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджено письмовим доказом по справі-витягом із протоколу № 3066 від 05.12.2013 року засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України ( а.с.9);

Висновком спеціаліста № 50 від 15.10.2013 року встановлені-рубці в області волосяної частини голови і лівого передпліччя в середній третині, які утворилися на місці загоєння колишніх ран і які могли бути заподіяні в результаті вогнепальних осколкових поранень, можливо під час вибуху міни, під час бойових дій восени 1982 року за викладених обставин (а.с.10);
згідно висновку МСЕК від 05.01.2016 р. ОСОБА_1 вперше встановлена 3 група інвалідності у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта МСЕК з датою чергового переогляду. Призначено медичне та санаторне-курортне лікування (а.с.47);

05.01.2016 р. ОСОБА_1 вдруге встановлена 3 група інвалідності у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта МСЕК АВ 05550938 з датою чергового переогляду 05.01.2018 року. Призначено медичне та санаторне-курортне лікування (а.с.11);

з витягів історії хвороби (а с.12-13, а.с.48) видно, що він страждає на болі в голові внаслідок перенесеної ЧМТ у 1982 році (конт. гол. м. ДРА), стійки залишкові явища перенесеної ЗЧМТ та інші супутні захворювання, та ускладнення.

Таким чином суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 внаслідок поранення, контузії, отриманих внаслідок виконання військового обов`язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії заподіяно моральну шкоду, оскільки він відчув та відчуває фізичні, моральні страждання, втратив працездатність частково, змінився його звичний спосіб життя, що навіть дрібне фізичне навантаження стало для нього неможливим і більшу частину свого життя він змушений вживати ліки.

Згідно ст.1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зі справи вбачається, що у 1982 році при виконанні військового інтернаціонального обов`язку у Демократичній Республіці Афганістан, в результаті підриву на міні ОСОБА_1 отримав множинні осколкові вогнепальні поранення голови, лівої верхньої кінцівки, контузію головного мозку наслідком яких у позивача розвинулися хвороби, та починаючи з 2013 р. стан його здоров`я погіршився.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 статті 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.

Отже, враховуючи конкретні обставини справи, тривалість, характер та глибину фізичних і душевних страждань позивача, а також те що позивачеві встановлена третя група інвалідності що є наслідком поранення, контузії отриманих внаслідок виконання військового обов`язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії, а також враховуючи тяжкість вимушених змін в житті ОСОБА_1 , виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень), задовольняючи позов частково.

За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Посилання представника відповідача на те, що Міністерство Оборони України не є суб`єктом відповідальності у даних правовідносинах, не узгоджується із приписами чинного законодавства.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про оборону» Міністерство оборони забезпечує комплектування Збройних Сил України, інших військових формувань та відповідних правоохоронних органів особовим складом, здійснює разом з міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування заходи щодо підготовки громадян до військової служби, їх призову на військову службу або прийняття на військову службу за контрактом, при мобілізації, звільнення в запас військовослужбовців, які вислужили встановлені строки служби та у разі демобілізації, а також забезпечує їх відповідні права і свободи.

Стаття 11 ч.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу, а саме охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов`язок Держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство Оборони України як на уповноважений орган державного управління у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.10.2014р.у справі № 3-86гс/14, який згідно ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів.

Виплата позивачу одноразової грошової допомоги в порядку ст.16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не позбавляє позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди в порядку ст.17 цього ж Закону, тому посилання представника відповідача на цю обставину як на підставу для відмови у позові судом до уваги не приймається.

Жодних доказів, які спростували б заявлені позивачем відмови та докази, що їх підтверджують, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача.

Оскільки мінімальна заробітна плата на 1 січня 2016 року становить 1378,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :
Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди у сумі 30000,00 гривень (тридцять тисяч гривень).

Стягнути з Міністерства Оборони України на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесят одну гривню 20 копійок) на рахунок 0250 (отримувач: УДКСУ у Приазовського району, 22030001, код отримувача (за ЄДРПОУ) 38042754, МФО 813015).
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М.Апалькова