233 № 233/1907/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Колесніковій М.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із заявою про винесення додаткового рішення, посилаючись на те, що 13.05.2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області задовольнив його позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 2000 грн. 24.05.2016 року він звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї грошових коштів за надання йому юридичних послуг, суд своїм рішенням від 29.08.2016 року відмовив йому у задоволені позовних вимог. На зазначене рішення була подана апеляційна скарга. Апеляційний суду Донецької області скасував зазначене рішення, посилаючись на те, що відшкодування шкоди в результаті надання позивачу юридичних послуг слід вирішувати не в рамках нової цивільної справи, а виключно в рамках п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України. У звязку з тим, що при винесені рішення по справі №233/1907/16 з відповідача не було стягнуто матеріальну шкоду в результаті надання йому юридичних послуг, вважає, що це є підставою для ухвалення додаткового рішення.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги, викладені в заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач. в судове засідання не зявилась, хоча була повідомлена належним чином.

Частиною 3 ст. 220 ЦПК України передбачена можливість ухвалення судом додаткового рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, однак, їх присутність не є обов'язковою.

Суд, зясувавши позицію позивача, дослідивши докази у справі, встановив наступне.

Заочним рішенням Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 13.05.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задоволені: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. за договором позики від 01.02.2016 р., вирішено питання судових витрат: стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

20.12.2016 року ОСОБА_1 надав до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області заяву про винесення по вищевказаній справі додаткове рішення щодо стягнення судових витрат, а саме правової допомоги наданої йому фізичною особою підприємцем ОСОБА_3.

На виконання п. 2.2.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України №30 26.11.2010р. (далі Положення), відповідно до якого вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується користувачами автоматизованої системи, яким надано доступ до автоматизованої системи відповідно до їх функціональних обов'язків, і реєструється в автоматизованій системі в день її надходження, заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в той же день була зареєстрована.

Частина перша ст. 220 ЦПК України передбачає можливість ухвалення додаткового рішення за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, судом, що ухвалив рішення.

На виконання вимог ч. 1 ст. 220 ЦПК України пунктом 2.3.44 Положення передбачено, що раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу) передаються також судові справи, що надійшли для вирішення питання про прийняття додаткового судового рішення, виправлення описок та помилок, роз'яснення судового рішення, повернення судового збору.

В день надходження заяви про ухвалення додаткового рішення до суду 20.12.2016 року головуючий суддя, що розглядала зазначену цивільну справу, знаходилась у відпустці, що підтверджується відповідною довідкою, долученої до матеріалів справи.

В звязку з чим, відповідно до п. 2.3.47 Положення, згідно якого у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача) у випадках, передбачених підпунктами 2.3.44 - 2.3.46 пункту 2.3 цього Положення, такі судові справи та матеріали підлягають автоматизованому розподілу за правилами, визначеними Засадами використання автоматизованої системи документообігу суду.

20.12.2016 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим суддею в зазначеній цивільній справі суддю Мартиненко В.С. В судовому засіданні заяв про відвід складу суду не надходило.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо , в тому числі, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України дано визначено витратам на правову допомогу, а саме, це є витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, такі витрати несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 15.04.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 за наданням йому юридичної допомоги, а саме: складання позовної заяви про стягнення суми боргу за договором позики з ОСОБА_2 Між сторонами був укладений договір №23 по наданню юридичних послуг, відповідно до предмету якого замовник ОСОБА_1 доручає, а Виконавець фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зобовязується надати йому надрукований цивільний позов до ОСОБА_2 від імені замовника про стягнення матеріальної шкоди в сумі 2000 грн. з останньої, а Замовник зобовязується прийняти даний позов та сплатити вартість даного позову.

Відповідно до пояснень сторін та товарного чеку №29від 15.04.2016 року, ОСОБА_1 був наданий надрукований позов по зазначеній справі, та ним було сплачено ОСОБА_3 5000 грн., згідно погодинного розрахунку праці при підготовки цивільного позову, за яким визначено кількість затрачених годин для підготовки цивільного позову 10 годин, вартість години 500 грн.

З наданих письмових пояснень ОСОБА_3 та усних пояснень під час судового засідання ОСОБА_1, випливає, що зазначений позов складався не виконавцем договору ОСОБА_3, а фахівцем в галузі права ОСОБА_5. На підтвердження цієї обставини позивачем надано копія трудового договору від 30.06.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали безстроковий договір, за яким працівник ОСОБА_5 зобовязана виконувати роботу юриста надавати юридичні консультації та представляти інтереси роботодавця в судах. Також позивачем надано копії дипломів ОСОБА_5 про отримання нею повної вищої юридичної освіти.

Оцінивши, вищенаведені докази окремо та у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 47, 48 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Зазначеною Постановою також підкреслено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання юридичних послуг, укладено між фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Договір є виконаним, що підтверджується поясненнями сторін та відповідним товарним чеком.

Статею 3 ЦК України презюмується, що загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, свобода договору. Позивачем не порушується, а судом не ставиться під сумнів право ОСОБА_1 звернутися за будь-якою послугою, що не заборонена законодавством, до однієї із сторін цивільного обороту.

Посилання позивача на те, що фізична особа - підприємець ОСОБА_3 має інший зареєстрований вид економічної діяльності відмінний від надання юридичних послуг та наявність тривалих судових процесів щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру підприємств, організацій, установ судом не приймається, оскільки вони не є предметом розгляду зазначеної справи. Але суд зазначає, що в разі порушення його прав, він як споживач, має право в порядку встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених прав.

Додатковим судовим рішенням в зазначеній справі має бути встановлено чи є вищезазначені витрати ОСОБА_1 правовою допомогою, яка повинна бути відшкодована відповідачем в порядку встановленому цивільним процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3, яка є стороною договору про надання юридичних послуг, є фахівцем в галузі права, що є необхідною умовою для стягнення судових витрат правової допомоги, з відповідача в порядку статей 79 та 84 ЦПК України.

Безпосередньо з ОСОБА_5, щодо якої надані докази того, що вона є фахівцем в галузі права, договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 не укладав, що позивачем не заперечується.

Посилання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про те, що саме ОСОБА_5 надала правову допомогу склала позовну заяву, за що було сплачено 5000 грн., надана копія трудового договору, за яким ОСОБА_5 має надавати юридичні послуги роботодавцю, та копії її дипломів, суд вважає недостатніми доказами того, що ОСОБА_5, як фахівець в галузі права, надала позивачу правову допомогу, яка може бути відшкодована за рахунок відповідача по справі.

Щодо питання про розмір понесених витрат ОСОБА_1, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як зазначалось вище Цивільним кодексом України встановлений принцип свободи договору. А отже і ціна послуг може встановлюватися за домовленістю сторін. Якщо такі послуги визнанні судовими витратами, повязаними з наданням правової допомоги, судом застосовується законодавство щодо граничних витрат на таку допомогу. Судом не визнанні витрати ОСОБА_1 в розмірі 5000 грн. такими, що є витратами на правову допомогу, тому питання співрозмірності ціни, наданих йому послуг, реально виконаному за договором про надання юридичних послуг судом не вирішується.

Питання розподілу судових витрат по справі у виді судового збору вирішено заочним рішенням Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 13.05.2016 року.

Керуючись ст.ст. 10,60, 208, 212-215, 218, 220 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені вимог заяви про винесення додаткового рішення ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики - відмовити

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя