Провадження №22-ц/784/94/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/732/16-ц Головуючий І інстанції - Казанлі Л.І.
Провадження № 22-ц/784/94/17 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

при секретарі - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталя Олександрівна, про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що з серпня 2000 року вона почала проживати однією сім'єю із ОСОБА_4 в фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Сумісно вони проживали однією сім'єю на одній житловій площі та вели спільне господарство до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. За час їхнього сумісного проживання ними було набуто право власності на наступне майно: судно «ІНФОРМАЦІЯ_3» - тип та призначення роз'їзний катер - 43223 грн.; автомобіль Opel «Kadet Karavan» - 13000 грн. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина крім зазначеного вище майна на: житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0806 га з цільовим призначенням для обслуговування зазначеного житлового будинку; гараж НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Старт», який знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Зінченка (Чижикова), 3-Д. Спадкоємцями першої черги є вона - ОСОБА_2 та донька померлого від першого шлюбу ОСОБА_1 На момент подання заяви домовленість між ними щодо добровільного поділу майна подружжя та спадкового майна відсутня. На підставі викладеного позивачка просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що з серпня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім'єю. Визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 наступне майно: судно «ІНФОРМАЦІЯ_3» тип та призначення роз'їзний катер - 43223 грн., автомобіль Opel «Kadet Karavan» 13 000 грн., разом 56223 грн. Виділити позивачці 1/2 частки переліченого майна, зокрема: судно «ІНФОРМАЦІЯ_3» тип та призначення роз'їзний катер - 43 223,00 грн., автомобіль Opel «Kadet Karavan» - 13 000 грн. Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на наступне майно: 1/2 житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2; 1/2 земельної ділянки площею 0,0806 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2; 1/2 гаражу НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Старт», який знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Зінченка (Чижикова), 3-Д; 1/4 судна «ІНФОРМАЦІЯ_3» тип та призначення роз'їзний катер; 1/4 автомобіля Opel «Kadet Karavan».

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково. Судом встановлено факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 01 січня 2004 року по день його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано об'єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 самохідне моторне прогулянкове судно «ІНФОРМАЦІЯ_3» модель «1411», 1982 року побудови, та автомобіль марки «Opel Kadett Karavan», номерний знак НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частки самохідного моторного прогулянкового судна «ІНФОРМАЦІЯ_3» модель «1411», 1982 року побудови, та автомобіля марки «Opel Kadett Karavan», номерний знак НОМЕР_1. В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалите нове рішення в цій частині, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивачка звернулася до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в якій просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим.

В судовому засіданні представники відповідачки підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Приймаючи рішення по справі, судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 17.03.2016р. Позивачка ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_4 не перебували у будь-якому іншому шлюбі. Згідно довідки від 07 червня 2016 року, виданої житлово-будівельним кооперативом «Чайка», ОСОБА_4 з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав разом із ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1. Даний факт підтверджений показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 понад десять років проживали однією сім'єю, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет, разом святкували сімейні свята та урочисті дати. Даний факт об'єктивно підтверджується також оглянутими в судовому засіданні фотознімками та відеозаписами, зокрема, весілля сина позивачки, якими беззаперечно доведено, що рідні позивачки ОСОБА_2 вважали ОСОБА_4 членом своєї сім'ї, ставились до нього як до рідної людини. З копії обвинувального висновку у кримінальній справі за обвинуваченням сина позивачки ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України від 02 серпня 2010 року також вбачається, що позивачка ОСОБА_2 була співмешканкою ОСОБА_4 та проживала разом із ним.

Крім того, приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що належних достовірних доказів того, що стосунки позивачки ОСОБА_2 та померлого ОСОБА_4 мали випадковий, тимчасовий характер, а останній, крім цього, мав багато стосунків з іншими жінками, представниками відповідачки суду не надано. Так, допитані в якості свідків в судовому засіданні ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 дали суперечливі показання, що не узгоджуються ні з показаннями сторін та інших свідків, ні з письмовими доказами, а тому, на думку суду, на увагу не заслуговують. Натомість, докази, представлені іншою стороною, свідчать про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, витрачали гроші по взаємній згоді на придбання майна, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет. Тому суд дійшов висновку про те, що між позивачкою та померлим ОСОБА_4 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, з 2004 року вони фактично були співмешканцями, і саме в роки спільного проживання (2004 - 2016) придбавали майно.

При цьому суд виходив з того, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, померлий ОСОБА_4 мав у власності автомобіль марки «Opel Kadett» номерний знак НОМЕР_1, який було зареєстровано за ним 12 серпня 2004 року. А із нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, вбачається, що 03 березня 2015 року ОСОБА_4 придбав у ТОВ «ТОП СЕРВІС ЮГ» в особі директора Костенка М.А. самохідне моторне прогулянкове судно «ІНФОРМАЦІЯ_3» модель «1411», 1982 року побудови. Посиланням представників відповідачки на те, що дане майно було придбане за особисті кошти ОСОБА_4 суд надав критичну оцінку.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання прозивачки однією сім'єю з ОСОБА_4 та визнання автомобілю і катеру об'єктами спільної сумісної власності подружжя є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню. При цьому судом було враховано, що СК України не має зворотньої дії у часі і поширюється на відносини, що виникли після введення його в дію, а оскільки КпШС України не передбачав встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу, то порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі має визначатися лише з 01 січня 2004р.

Разом з тим, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог позивачки про визнання за нею права власності на ? частину спадкового майна, що залишилося смірті ОСОБА_4, оскільки при наявності умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, ця вимога судовому розгляду не підлягає.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на ? частину спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, ніким із сторін не оскаржено в установленому законом порядку. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частинівідмови у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на ? частину спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, апеляційним судом не переглядається взагалі.

Висновки суду першої інстанції відносно іншої частини позовних вимог відповідають встановленим обставинам та законодавству, яке регулює спірні правовідносини. При цьому колегія суддів враховує те, що Сімейний кодекс України набирав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. Із прийняттям СК України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в ЦК України - право на спадщину. За правилами ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, у тому числі суд може встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, особам, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Якщо за час спільного проживання зазначеними особами було придбано майно, то таким особам слід звернутися в суд з позовом до інших спадкоємців про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання такого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку в такому майні. В цьому випадку за цивільним чоловіком/дружиною може бути визнано право власності на 1/2 зазначеного майна і ця частка буде виключена з спадкової маси.

Судом першої інстанції встановлено, і підтверджено матеріалами справи, що позивачка та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу в період з 2000 року по день смерті ОСОБА_4, мали спільний бюджет, за цей час придбали самохідне моторне прогулянкове судно «ІНФОРМАЦІЯ_3» модель «1411», 1982 року побудови та автомобіль марки «Opel Kadett» номерний знак НОМЕР_1.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, вірно визначився із характером правовідносин сторін та правовою нормою, яка підлягає до застосування при їх вирішенні, тобто ухвалив рішення з додержанням норм ст. ст. 212-215 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не були допитані сусіди позивачки за її місцем проживання, не є підставою для скасування рішення суду, так як відповідачкою не надано доказів того, що вона просила допитати їх у якості свідків та кого саме. Зазначене свідчить про те, що відповідачкою не було надано суду таких доказів, як показання сусідів позивачки за місцем її проживання, допитаних у якості свідків, суд же згідно ст. 11 ЦПК України приймає рішення на підставі наданих сторонамии доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно були не взяті до уваги показання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 і навпаки необгрунтовано прийняті до уваги показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку в їх сукупності з іншими доказами по справі у межах наданих йому законом повноважень.

Не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення суду в оскаржуваній частині також доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів наявності у неї коштів на час придбання спірного майна, а отже і участі її у придбанні цього майна, оскільки законом визначено, що у разі встановлення факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, однією сім'єю, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Доказів того, що між позивачкою та ОСОБА_4 був письмовий договір щодо спірного майна, як це передбачено ст. 74 СК України, відповідачкою надано не було, тому це майно судом обгрунтовано визнано спільною сумісною власністю позивачки та ОСОБА_4 , а також те, що кожен з них має право на його частину.

Зазначення позивачкою та сестрою померлого в заявах про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 того, що зареєстрованим та фактичним місцем проживання останнього є АДРЕСА_2, а не місце проживання позивачки не є з урахуванням інших доказів по справі безспірним доказом того, що ОСОБА_4 за життя не проживав з позивачкою однією сім'єю за її місцем проживання. Як пояснила позивачка, їй при написанні заяви про прийняття спадщини нотаріус запропонувала вказати саме зареєстроване місце проживання померлого, а не фактичне місце проживання, що вона і зробила. При цьому колегія суддів враховує також те, що в розумінні ст. 1221 ЦК України під місцем відкриття спадщини мається на увазі не конкретне помешкання, дім, вулиця і т.п., а певний населений пункт (місто, село тощо). Крім того, колегія суддів враховує також те, що як убачається з тексту обвинувального висновку стосовно сина позивачки, який звинувачувався в викраденні бензопили з помешкання померлого ОСОБА_4, ОСОБА_4 надавав пояснення у якості потерпілого, що він проживає разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 та її сином, а за адресою- АДРЕСА_2 тільки прописаний і що там знаходиться деяке його майно, а постійно за цією адресою проживає його мати ОСОБА_20, зі слів якої по подвір'ю лазили друзі його пасинка ОСОБА_14. ОСОБА_20, яка є матір'ю померлого, також давала пояснення, що її син проживає по вул. Чижикова, а прописаний за адресою АДРЕСА_2.

Не є достатньою підставою для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної правової оцінки заяві ОСОБА_4 від 03.03.2015р., в якій при придбанні судна «ІНФОРМАЦІЯ_3» він зазначив, що придбаває його за особисті кошти, що вони не є спільною сумісною власністю і особи, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти, витрачені на купівлю зазначеного рухомого майна, відсутні, оскільки судом правомірно було визнано встановленим факт проживання позивачки і ОСОБА_4 в період придбання даного рухомого майна однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також ведення спільного господарства та наявності єдиного сімейного бюджету, а отже все майно, яке придбавалося чоловіком чи жінкою в цей період є згідно з нормами ст. 60 і ст. 74 СК України їх спільною сумісною власністю. Доказів того, що між позивачкою та ОСОБА_4 був письмовий договір щодо спірного майна, як це передбачено ст. 74 СК України, суду надано не було, а тому одностороння заява ОСОБА_4 з цього приводу, не погоджена з позивачкою, не спростовує правової природи даного майна як спільної сумісної власності позивачки та ОСОБА_4 та не є належним доказом того, що кошти, витрачені на придбання даного майна були особистою власністю батька відповідачки, як і кошти витрачені на придбання автомобілю марки «Opel Kadett».

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду, зроблених в рішенні суду, так як фактично містять суб'єктивне тлумачення апелянта норм матеріального та процесуального права і направлені на переоцінку доказів, які судом першої інстанції були належним чином досліджені та оцінені.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді