Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шеремет А.М., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: ОСОБА_1 та представників осіб, які беруть участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корецького районного суду від 16 березня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_1; про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Корецького районного суду від 16 березня 2016 року заяву ОСОБА_2 задоволено: встановлено факт проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом часу з 12 березня 1998 року по 27 лютого 2000 року.

На рішення суду заінтересованою особою подано апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність та необґрунтованість, що фактично полягало у порушенні норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом вимог ст.ст. 26, 27, 74, 12, 235, 256 ЦПК України, а також роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення".

Вважає, що внаслідок утворених правовідносин через оскаржуване рішення виникає спір про право. Ця обставина вказує про скасування рішення суду і залишення заяви без розгляду з роз'ясненням заявникові про його право звернутися до суду з позовом у загальному порядку.

Зважаючи на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь в справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заінтересованої особи, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з її доведеності та обґрунтованості, оскільки перевіреною сукупністю доказів у справі стверджено про проживання заявника і заінтересованої особи протягом указаного в заяві часу.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту проживання заявника та ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 12 березня 1998 року по 27 лютого 2000 року (а.с. 2-3). Обґрунтовував її тим, що протягом зазначеного часу вони разом проживали, вели спільний побут та мали сумісний бюджет, що вказувало про те, що вони жили фактично як сім'я, однак без реєстрації шлюбних відносин.

З доводами заявника погодився і суд.

Між тим, з роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 11 своєї постанови №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного суду України №15 від 25.05.1998 року), вбачається, що встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п. 5 ст. 237 ЦПК УРСР може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадянського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Положення ст. 256 ЦПК України вказують про можливість розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, дано їх перелік, який не є вичерпним, а навпаки - дозволено встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пункт 5 ч. 1 цієї статті передбачає розгляд судом справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Ця процесуально-правова норма перебуває у безпосередньому матеріально-правовому зв'язку зі ст. 74 СК України і означає, що такий факт може бути встановлено лише щодо відносин, які виникли після набрання чинності Сімейним кодексом України, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Так, згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Чинний до 31 грудня 2003 року Кодекс законів про шлюб і сім'ю України не містив аналогічної ст. 74 СК України норми, а тому не дозволяв суду прирівнювати набуті чоловіком і жінкою під час проживання однією сім'єю без шлюбу правовідносини до подібних, що набувалися під час шлюбу.

Оскільки сам по собі факт проживання заявника і ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу протягом часу з 12 березня 1998 року по 27 лютого 2000 року не породжував, не змінював і не скасовував будь-яких прав та обов'язків цих осіб, тому заява ОСОБА_2 не ґрунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні заяви уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність спору про право та необхідність в зв'язку з цим застосування ч. 6 ст. 235 ЦПК України, то з ними погодитися неможливо через відсутність у суду повноважень взагалі встановлювати юридичний факт, який вимагав встановити ОСОБА_2

Спонуканням для ухвалення нового рішення - про відмову заявнику в задоволенні заяви відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є застосування норм процесуального права, внаслідок чого неправильно вирішено справу.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України понесені і документально підтверджені 303, 17 гривень судового збору, сплаченого ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги, підлягають стягненню на її користь із ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 2, 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корецького районного суду від 16 березня 2016 року скасувати, а ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_1; відмовити в задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 303, 17 гривень судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: