РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/7807/16-ц

пр. № 2/759/522/17

17 січня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Макаренко В.В.,

при секретарі - Павлишиній А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської у м. Києві районної адміністрації, Святошинський районний у м. Києві Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

03.06.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської у м. Києві районної адміністрації, Святошинський районний у м. Києві Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 28 серпня 2012 року було розірвано. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та батьком. З моменту народження ОСОБА_3 ОСОБА_2 припинив брати участь у вихованні та у матеріальному забезпеченні сина, не цікавиться його життям, здоров'ям, розвитком, не сприймає ОСОБА_3, ні як сина, ні як звичайну дитину, агресивно та вороже відноситься до ОСОБА_3. Крім того, зазначила, що відповідач ухиляється надавати матеріальну допомогу сину, сина виховує самостійно позивачка та син знаходиться на її утриманні. Зазначила, що станом на 20.04.2016 року заборгованість по аліментах становить 63795,49 грн. Враховуючи наведене, та те, що відповідач - як батько дитини повністю само ухилився від виконання своїх батьківських прав просила заявлені позовні вимоги задовольнити.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник Служби у справах дітей Святошинської у м. Києві районної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та заяву якою підтримує даний висновок та просить постановити рішення без присутності представника служби.

Представник Святошинського районного у м. Києві Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі -Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Як зазначено у ст. 13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 28 серпня 2012 року було розірвано, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 6).

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5).

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Святошинської у м. Києві районної адміністрації від 28.09.2016 року за № 107-40/6057 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, вирішено що є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 (а.с. 38-40).

Згідно висновків за результатами перевірки матеріалів ЄО №13476, ЄО №4194 від 27.04.2015 року та від 19.02.2016 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_2 участі у вихованні сина не приймає, хоча проживають разом, аліменти та комунальні послуги не сплачує, принижує, ображає нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою своїй дружині та малолітньому сину, в результаті чого вчиняє насильство в сім'ї. (а.с. 15, 17)

Згідно листа Святошинського УП ГУ НП в місті Києві гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на обліку в Святошинському УП ГУНП у м. Києві від 20.01.2016 року, як сімейний насильник . (а.с. 19)

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили обставини викладені в позові.

Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Таким чином, з'ясувавши та надавши оцінку повному, всебічному, об'єктивному з'ясуванню обставин справи, судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач ухиляється та відмовляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманні сина, ображає та принижує сина, у зв'язку з чим, враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, які базуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", Конвенція про права дитини, ст.ст. 13, 141, 150, 164, ст.165 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60,61, 63, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської у м. Києві районної адміністрації, Святошинський районний у м. Києві Центр соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Святошинський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ В.В. Макаренко