Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/428/16-ц Головуючий у 1-й інст. Волощук В. В.
Категорія 5 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Олевської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що з травня 2004 року вона проживає у спірній квартирі, яка на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3. За проживання в спірній квартирі вона постійно сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт, підтримує її санітарний та технічний стан на належному рівні. Вважає, що вона добросовісно заволоділа чужим майном та понад десять років відкрито і безперервно володіє ним.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року в задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне дослідження та з'ясування обставин справи, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її вимог. На думку апелянта, суд не дав належної оцінки тим обставинам, що вона добросовісно володіє нерухомим майном з травня 2004 року, спірне житлове приміщення належить на праві приватної власності померлим громадянам, вона регулярно сплачує всі комунальні платежі, проводить поточні ремонти, тобто, добросовісно, відкрито та безперервно на протязі більше 12 років володіє ним. Вважає, що суд безпідставно послався на недійсний договір найму житлового приміщення від 30.09.2004 року, який був підписаний ОСОБА_6 та нею.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 26 грудня 1994 року, співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.7).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 04.03.2005 року ОСОБА_5 визнаний недієздатним (а.с.12).

Відповідно до рішення Олевської міської ради Житомирської області №34 від 13.06.2006 року «Про встановлення опіки над майном померлої ОСОБА_4.» призначено піклувальником над майном (квартирою АДРЕСА_1) - ОСОБА_6 (а.с.32).

Другий співвласник спірної квартири ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.53).

З матеріалів справи вбачається, що спадщину померлого претендує його племінниця ОСОБА_8, жителька США.

Так, із змісту заяви від 01 вересня 2012 року випливає, що остання зверталася до Олевської державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після померлого дядька ОСОБА_5 (а.с.62). Зазначений доказ позивачкою не спростований.

Крім того, на спадщину після смерті ОСОБА_4 претендує спадкоємець за заповітом ОСОБА_9 Остання подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та зверталася з позовом до суду про виселення ОСОБА_3 із спірної квартири ще у 2006 році (а.с.13,47-49).

Вирішуючи даний спір та відмовляючи ОСОБА_3 у визнанні за нею права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що законних підстав для задоволення позову немає.

При цьому судом враховано, що інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва,а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Тобто, об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння.

Відповідно до роз»ясень, що викладені в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (ч.3ст.344 ЦК).

Отже обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч.1ст.60 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб»єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов»язків. В даному випадку визначальним є факт добросовісності набувача чужої речі на момент отримання ним майна, тобто, на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач як володілець майна на протязі всього володіння майном повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав його за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Разом з тим, на підтвердження факту добросовісності володіння квартирою АДРЕСА_1 позивач посилається лише на те, що на підставі усної домовленості з опікуном над майном померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_6, остання у травні 2004 року дозволила їй користуватися вказаною квартирою, уклавши з нею 30.09.2004 року договір найму житлового приміщення (а.с.17). Тобто, позивачка вселилася в спірне жиле приміщення як його наймач, а не як власник, про що сама пояснила в апеляційному суді.

Ці обставини свідчать про тимчасовий характер володіння чужою річчю позивачкою ОСОБА_3. При цьому остання весь цей час була обізнана про те, що вона перебуває у спірній квартирі на правах квартиронаймача. Протилежне у судовому засіданні як позивачкою так і її представником не спростовано.

Дана обставина також підтверджується довідкою Олевської міської ради Житомирської області № 1137 від 03.11.2016 року, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_3, проживає у АДРЕСА_1, без реєстрації, як квартиронаймач на підставі договору найму (а.с.55).

Відповідно до повідомлення №30/1089 від 27.10.2016 року позивач зареєстрована з 01.02.1996 року в с.Кам'янка Олевського району Житомирської області (а.с.67).

Крім того, після смерті одного співвласника квартири ОСОБА_4, залишався другий співвласник ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також матеріали справи свідчать про те, що на спадщину обох співвласників претендують інші особи, про що позивачці було достеменно відомо (а.с.13,47-49).

Наведені обставини спростовують доводи позивача про добросовісність набуття спірного нерухомого майна.

Крім того, відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник.

Разом з тим, сам по собі факт оплати позивачкою комунальних послуг не дає підстав для задоволення позову, оскільки цими послугами фактично користувалася позивачка. Разом з тим, такі послуги оплачувалися на ім»я колишніх власників.

Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ст.397 ЦК України).

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3, оскільки нею не доведено факту добросовісного володіння чужим майном.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки зводяться до неправильної оцінки доказів.

Разом з тим, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Характер спірних правовідносин судом встановлений правильно. Зібраним у справі доказам дана належна оцінка. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: