Справа № 510/272/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2017 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу без її участі.

Позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26.09.2016р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2016р.; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1; копія договору купівлі -продажу від 05.12.2015р.; копія розписки від 05.12.2015р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_2, зазначивши, що 05.12.2015 р. між ним та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю житлового будинку АДРЕСА_1 за 60000 грн. В той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір та позивач передав відповідачу обумовлену суму, отримання якої підтверджується розпискою від 05.12.2015р., а відповідач надала розписку про отримання грошей. Пізніше позивач дізнався, що власником будинку насправді був батько відповідача, тобто на момент укладення договору відповідач не була власником вищевказаного нерухомого майна. Право власності на житловий будинок відповідач оформила лише у 26.09.2016р., про що свідчить копія рішення Ренійського районного суду Одеської область про визнання за нею права власності на будинок в порядку спадкування. Позивач звертався до власника будинку із вимогою про належне засвідчення договору про купівлю-продаж будинку, але у зв'язку із матеріальними труднощами зробити це не вдалося. Після вчинення правочину позивач організував догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі, мешкає разом із родиною у придбаному будинку. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак вона від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було роз'яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 не мала права на відчуження нерухомості. Отже, вбачаються правові підстави для набуття за позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач ОСОБА_2 продала, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 за 60000 грн. 05.12.2015 р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передала позивачу ключі від житлового будинку. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Пізніше з'ясувалося, що відповідач на той час не мала права на відчуження нерухомості, так як не була його власником. Право власності щодо нерухомості вона набула лише 26.09.2016р. отримавши рішення Ренійського районного суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово звертався до відповідача, однак вона від посвідчення договору ухиляється. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе позивачу було роз'яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передала покупцю документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину заселився у будинок, мешкає там по теперішній час, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу та розпискою від 05.12.2015 р. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу відповідачем не сприймаються.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки власника - ОСОБА_2 щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, , 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 добросовісним набувачем житлового будинку із надвірними спорудами АДРЕСА_1 Одеської області;

Укладений із порушенням вимоги про нотаріальне посвідчення договір купівлі-продажу від 05.12.2015р. житлового будинку із надвірними спорудами АДРЕСА_1, згідно із яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив - визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник