справа №619/615/17
провадження №4-с/619/8/17
Ухвала

Іменем України

23 березня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дергачі скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця, бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи ОСОБА_3, старший державний виконавець Дергачівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області Шумейко Катерина Вікторівна,

установив:

Заявник просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати постанову про відкладення проведення виконавчих дій від 13 лютого 2017 року старшого державного виконавця Дергачівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області Шумейко К.В. неправомірною і скасувати її; визнати бездіяльність старшого державного виконавця Дергачівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області Шумейко К.В. з систематичного не вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа по виконавчому провадженню ВП №5156694 неправомірною посилаючись на те, що 21.02.2017 поштою вона отримала копію постанови про відкладення проведення виконавчих дій від 13.02.2017, яку вважає незаконною і необґрунтованою, оскільки постанова не є мотивованою, як того вимагають підстави, перелічені у ч.1 ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження». Так, постанова не містить обґрунтування, чому саме подача апеляційної скарги на ухвалу суду і прийняття її до розгляду позбавляє сторін можливості скористатися правами, наданими ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, у постанові не зазначено строк, на який відкладаються виконавчі дії. Державний виконавець систематично не вчиняє дії з примусового виконання рішення суду, передбачені ст.ст. 63, 67 ЗУ «Про виконавче провадження», чим порушує принцип розумності строків судового захисту стягувача.

Представник відділу Державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області у судовому засіданні заперечувала проти скарги у повному обсязі, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, а дії виконавця такими, що відповідали вимогам Закону, надала копію матеріалів виконавчого провадження №51569694 та пояснила, що виконавцем ОСОБА_4 були здійснені всі необхідні виконавчі дії, тому бездіяльність відсутня, для винесення постанови 13.02.2017 про відкладення проведення виконавчих дій у неї були наявні відповідні підстави.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, зазначивши, що постанова від 13.02.2017 містить строк, на який відкладається проведення виконавчих дій, а саме: 27.02.2017, державний виконавець діяв згідно вимог чинного законодавства.

Представник скаржника та скаржник у судовому засіданні підтримали скаргу просили її задовольнити з підстав, які у ній зазначені.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання.

Згідно частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визначений законодавством принцип обов'язковості виконання судових рішень, ухвалених судами іменем України, реалізовується органами державної виконавчої служби згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями ст.ст. 383, 387 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У відповідності до статті 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що на виконанні у Дергачівському районному відділі Державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №51569694 про зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні та вселити ОСОБА_2 в житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Межовій, 15 в с.Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області.

13 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Дергачівського РВДВС ГТУЮ в Харківській області Шумейко К.В. винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №619/798/15 від 17.06.2016 до 24.02.2017 на тій підставі, що до Дергачівського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області надійшла апеляційна скарга на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року по цивільній справі №619/798/15-ц, у звязку з чим, для справедливого, неупередженого, обєктивного виконання вимог виконавчого документа потрібно відкласти проведення виконавчих дій.

Статтею 32 Закону передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Таким чином, за змістом даної статті Закону для відкладення проведення виконавчих дій повинні бути наявними обставини, що обєктивно перешкоджають проведенню виконавчих дій або через інші обставини, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом.

Суд вважає, що підстава для відкладення проведення виконавчих дій, яка зазначена виконавцем у постанові від 13.02.2017 не ґрунтується на вимогах ст. 32 Закону.

Щодо скарги в частині визнання бездіяльності старшого державного виконавця Дергачівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області Шумейко К.В. з систематичного не вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа по виконавчому провадженню ВП №5156694 неправомірною суд вважає її такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно постанови від 05.07.2016 старшого державного виконавця Шумейко К.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №619/798/15 виданого 17.06.2016 Дергачівським районним судом Харківської області.

Порядок виконання рішень немайнового характеру передбачено розділом ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ 02.04.2012 № 512/5

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження

виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Згідно ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити

боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час вселення, не є перешкодою для виконання рішення про вселення. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, на нього накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. При цьому вселення здійснюється у присутності понятих із залученням працівників органів внутрішніх справ.

Як вбачається з наданих копій зазначеного вище виконавчого провадження 18.07.2016 старшим державним виконавцем Шумейко К.В. винесено постанову, якою залучено працівників поліції для забезпечення правопорядку при виконанні зазначеного вище виконавчого листа. Дана постанова направлена сторонам виконавчого провадження та начальнику Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області.

21 липня 2016 року старшим державним виконавцем Шумейко К.В. складено акт у присутності стягувача ОСОБА_2 та працівника Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5, відповідно до якого при виході за адресою: с.Ч.Лозова, вул. Межова, 15 для перевірки добровільного виконання вимог виконавчого документа встановлено, що боржник був відсутній, ОСОБА_2 не вселилася до будинку.

У звязку зі зверненням державного виконавця до суду з заявою про встановлення способу та порядку виконання рішення суду виконавче провадження постановою від 16.08.2016 зупинено та постановою від 11.01.2017 поновлено, виконавчі дії призначено на 26.01.2017.

Згідно акту від 26.01.2017, складеного виконавцем у присутності ОСОБА_2, при виході виконавця за адресою: с. Ч. Лозова вул. Межова, 15 встановлено, що ОСОБА_2 до будинку не вселилася, ОСОБА_3 відсутній, провести виконавчі дії виявилося неможливим.

Постановою від 31.07.2017 за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 1700грн.

Згідно постанов від 31.01.2017 призначено виконавчі дії, які будуть проводитись 14.02.2017 за названою вище адресою та залучено працівників поліції для забезпечення охорони громадського порядку при проведенні виконавчих дій. Дані постанови направлені сторонам, про що свідчать поштові повідомлення.

Згідно постанов від 27.02.2017, які направлені сторонам, призначено виконавчі дії, які будуть проводитись 07.03.2017 за названою вище адресою та залучено працівників поліції для забезпечення охорони громадського порядку при проведенні виконавчих дій та згідно акту від 07.03.2017 складеного старшим державним виконавцем Шумейко К.В. у присутності працівника Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5, при виході за адресою: с.Ч.Лозова вул. Межова, 15 для проведення виконавчих дій стягувач був відсутній.

Враховуючи викладене, суд не вбачає в діях виконавця систематичного не вчинення виконавчих дій.

Згідно розяснень, які містяться в п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (далі Постанова) виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Як розяснено в п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Як передбачено ч.1 ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За відсутності доказів щодо понесених судових витрат заявником, дане питання відповідно до ст. 388 ЦПК України судом не вирішується.

Згідно ч.1 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 386-387 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову про відкладення проведення виконавчих дій від 13 лютого 2017 року старшого державного виконавця Дергачівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області Шумейко К.В. та скасувати її.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня її проголошення Харківському апеляційному суду через Дергачівський районний суд Харківської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. М. Нечипоренко