Справа №2-29/08
Провадження №2/461/166/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

за участю:

представника позивачів ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Львівського комунального підприємства «Снопківське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ЛКП «Снопківське», в якому просять з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири у розмірі 15061,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовують тим, що балансоутримувачем будинку №18 по вул. Кубійовича у м.Львові є ЛКП «Снопківське». У спільній сумісній власності позивачів перебуває квартира №7, яка розташована у вищевказаному будинку. Зазначає, що з 2001 року по 2016 рік дана квартира постійно заливається через пошкоджене покриття даху, внаслідок чого позивачам спричинена матеріальна шкода. Окрім того, зазначає, що позивачам завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які спричинені внаслідок постійного залиття квартири, неможливості нормально користуватися та розпоряджатися квартирою. Стверджує, що внаслідок бездіяльності відповідача позивачам завдана моральна шкода, яка виразилась у погіршенні стану їх здоровя через відчуття сирості у квартирі, що призвело до частих захворювань. Просять позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просить позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її задала.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини у завдані шкоди позивачу.

Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і прибудинкової території (ч.2 cт.24 Житлового кодексу України).

Виконавець послуг це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу (Наказ Державного комітету України з питань Житлово-Комунального господарства від 17.05.2005 року №76).

Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 08.06.2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків та з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій у м.Львові», такими виконавцями є житлово-комунальні підприємства.

До основних житлово-комунальних послуг, відносяться послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд та послуги з утримання будинків і споруд (в тому числі поточний ремонт) (cт.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Під утриманням будинків і прибудинкових територій законодавець розуміє господарську діяльність, спрямовану на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексних будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством (cт.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Зокрема, Наказом Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 10.08.2004 року №150 затверджено «Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», пунктами 1.1.8.1, 1.1.8.5, 1.1.8.6передбачено, що утримання будинків і споруд включає в себе: промазування замазкою свищів, ділянок гребенів стальної покрівлі; очищення дахів та покрівель від сміття, бруду, листя; скидання з дахів та покрівель снігу та льоду.

Поточний ремонт даху та покрівлі регламентований п.1.2.6. вказаного Наказу.

Наказом Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 затверджено «Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій», згідно якого на житлово-експлуатаційні організації покладено обов'язок забезпечувати належне технічне обслуговування жилих будинків.

Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо (п. 2 Наказу).

Так, пунктами 4.4 та 4.5 цього Наказу передбачено технічне обслуговування і ремонт будівельних конструкцій даху, а також очищення даху від снігу.

З огляду на викладене вбачається, що ЛКП «Снопківське» належним чином не виконувала обов'язки (роботи) по утриманню та ремонту жилого будинку, в частині безпечного функціонування та використання даху, що призвело до залиття квартири позивачів, чим спричинено матеріальну шкоду.

Судом встановлено, що балансоутримувачем будинку №18 по вул. Кубійовича у м.Львові є ЛКП «Снопківське».

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру №Г-26521 від 07.10.2004 року (т.2, а.с.63).

Встановлено, що позивачі неодноразово зверталися до відповідача із заявами про проведення ремонту покрівлі даху, оскільки дах протікав, внаслідок чого здійснювалося залиття вищевказаної квартири, що підтверджується копіями заяв, доданих до матеріалів справи.

Факт неодноразового залиття квартири АДРЕСА_1 підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів обстеження вказаної квартири.

Окрім того, факт наявності пошкодження даху підтверджується рішенням Галицького районного суду м.Львова від 23.05.2001 року, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.10.2001 року залишено без змін. Даним рішенням зобовязано ЖЕК-106 м.Львова до 23.07.2001 року провести поточний ремонт вищевказаної квартири відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №50 від 23.03.2001 року, а саме, зокрема: ремонт даху та покрівлі над приміщенням даної квартири з частковою заміною деревяних елементів конструкцій та повною заміною жолоба та водостічних труб зі сторони приміщення квартири позивачів, ремонт зовнішніх дверей балкону та підлоги даної квартир з частковою заміною деревяних елементів; ремонт двох кімнат, кухні, ванної кімнати квартир, у тому числі перетирка стін та стелі, штукатурка, протравляння, побілка (т.2, а.с.65-68).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, фактично рішення Галицького районного суду м.Львова від 23.05.2001 року ЖЕК-106 не виконано, про що свідчить висновок судової будівельно-технічної експертизи №2656 від 29.09.2004 року, згідно якого технічний стан квартири незадовільний, до погіршення стану квартири призвів незадовільний стан покрівлі та настінних жолобів, які потребують заміни, мало місце багаторазове залиття квартири, причиною та джерелом пошкоджень квартири є протікання даху та несправність настінних жолобів, дах та покрівля над приміщеннями квартири потребує невідкладного ремонту, а для відновлення даху та покрівлі над квартирою необхідно провести роботи по заміні покрівлі та настінних жолобів (т.2, а.с.69-71).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №2194 від 06.05.2016 року вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок неодноразового залиття квартири №7 у будинку №18 на вул.Кубійовича у м.Львові становить 15061,00 грн., а покрівля будинку №18 на вул.Кубійовича у м.Львові відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме ДБН В.2.6-14-97 «Конструкції будинків і споруд. Покриття будинків та споруд».

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язки ЖЕК як балансоутримувача забезпечення належної експлуатації та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Оскільки ЛКП «Снопківське» належним чином не утримувало будинок №18 на вул. Кубійовича у м. Львові, як наслідок цього відбулося неодноразове залиття квартири позивачів, чим останнім завдано матеріальну шкоду в розмірі 15061,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають до задоволення.

Що ж стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. на користь позивачів, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 3 ст.386 ЦК України передбачає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до розяснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності , виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний звязок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивачі мають довести, яких саме втрат немайнового характеру вони зазнали та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачами не надано обєктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння їм втрат немайнового характеру у причинному звязку з діями відповідача, в зв'язку чим суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача.

Що ж стосується вимоги позивача про стягнення витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Так, згідно п.4 ч.2 даної статті до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Таким чином, витрати щодо проведення експертного дослідження відшкодовуються стороні, яка їх понесла, у випадку проведення такого дослідження під час судового розгляду справи. Відтак, суд дійшов висновку, що в частині стягнення витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3303,00 грн. необхідно задоволити, оскільки вартість експертизи була сплачена стороною позивача, що підтверджується квитанцією №147 від 13.06.2016 року.

Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

У звязку з частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з ЛКП «Снопківське» на користь позивачів державного мита у розмірі 68 грн., а також стягнути з відповідача на користь держави державне мито у розмірі 82,61 грн.

Керуючись ст.ст.11, 15, 16, 23, 386, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з ЛКП «Снопківське» () на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 15061,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Стягнути з ЛКП «Снопківське» () на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 68,00 грн. державного мита та 3303,00 грн. судових витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Стягнути з ЛКП «Снопківське» () на користь держави 82,61 грн. державного мита.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 10 днів з моменту його проголошення. У разі, якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.