Головуючий суду 1 інстанції - Сурніна Л.О.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 417/2292/16-ц
Провадження № 22ц/782/1005/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого Лозко Ю.П.,

Суддів: Назарової М.В., Єрмакова Ю.В.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який неодноразово уточнював, та остаточно просив суд, стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість у розмірі 42355,47 гривень за кредитним договором №0020/08/09-Z від 31.01.2008 року, яка складається з: простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів 16323,77 гривень; поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів 9951,00 гривень; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 9833,29 гривень; поточної суми заборгованості за нарахованими процентами 528,37 гривень; суми пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами 5719,04 гривень. Судові витрати у розмірі 243,60 гривень.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2016 року позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором в сумі 36636,43 грн., яка складається з наступного:

- прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів- 16323,77 грн.;

- поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів- 9951,00 грн.;

- прострочена заборгованість за нарахованими процентами- 9833,29 грн.;

- поточна сума заборгованості за нарахованими процентами- 528,37 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору по 689,00 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд, скасувати рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2016 року та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме визнати за нею заборгованість за кредитним договором від 31.01.2008 року у сумі 26274,77 грн., в тому числі простроченої заборгованості в сумі 16323,77 грн. та поточної заборгованості в сумі 9951,00 грн.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Задовольняючи уточнені вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли договірні правовідносини, які не виконувались відповідачем ОСОБА_2 належним чином, у зв'язку з чим були порушенні умови цього договору, в результаті чого, виникла заборгованість, яка з урахуванням положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року становить 36636,43 гривень та складається з простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів - 16323,77 гривень; поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів 9951,00 гривень; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 9833,29 гривень; поточна сума заборгованості за нарахованими процентами 528,37 гривень і підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. ст. 526,530,543,553-554,610-612,625,1050,1054 ЦК України.

Таких висновків, суд дійшов правильно виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно умов договору та закону. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається .

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що31 січня 2008 року між АКБ «Форум» (правонаступник ПАТ «Банк Форум») та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 70 000 грн., строком повернення не пізніше 30 січня 2018 року, а відповідач взяла на себе зобов'язання у строки встановлені цим договором повернути кредит, та щомісячно, не пізніше 20 числа кожного місяця сплачувати банку грошові кошти в сумі не менше 583,00 грн. повернення частини тіла кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 16% річних.

25.10.2010 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору №0020/08/09-Z від 31.01.2008 року, в якому банк змінив рахунки для погашення кредиту та процентів. 07.07.2012 року між ПАТ «Банк Форум» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір про внесення змін та доповнень №2 до Кредитного договору №0020/08/09-Z від 31.01.2008 року, за яким ОСОБА_2 надала згоду на доступ до кредитної історії та/або передачу інформації до відповідного бюро кредитних історій.

В забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору, 31.01.2008 року між АКБ «Форум» та відповідачем ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та відповідачем ОСОБА_4 був укладений іпотечний договірза яким, в іпотеку банку була передана двохкімнатна квартира АДРЕСА_1, також, між банком та відповідачем ОСОБА_4 в забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого, ОСОБА_4 як поручитель зобов'язалась в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, нараховані відсотки по кредиту, відсотки по простроченій позиції (штраф, пеня) та інші платежі, передбачені кредитним договором. Поручитель зобов'язалась відповідати перед кредитором своїми грошовими коштами та всім своїм майном.

На підставі заяви ОСОБА_2 на видачу готівки №2195376 від 01.02.2008 року Банком було видано кредитні кошти у розмірі 70 000 гривеньотже, зобов'язання за вказаним договором були виконані останнім належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 31.01.2008 року належним чином не виконувала, з червня 2014 року у строки встановлені договором повернення кредитних коштів зі сплатою процентів за користування кредитом не здійснювала, в результаті чого, виникла заборгованість, розрахунок якої міститься в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, тобто у населеному пункту, що віднесений до зони АТО відповідно до розпорядження КМУ №1053 від 30.10.2014 року, що враховано судом першої інстанції при визначені розміру заборгованості за вищевказаним кредитним договором і в даному випадку застосовано положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року, що не оскаржується сторонами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заборгованість за кредитним договором від 31.01.2008 року становить 36636,43 гривень, яка складається з простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів - 16323,77 гривень; поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів - 9951,00 гривень; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 9833,29 гривень; поточної суми заборгованості за нарахованими процентами 528,37 гривень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Таким чином, оскільки відповідачем ОСОБА_2 неналежним чином виконувалися обов'язки по поверненню кредиту та сплати інших платежів, передбачених кредитним договором, внаслідок чого створилася заборгованість, яку вона не сплатила, у позивача виникло право вимагати виконання зобов'язання за кредитним договором з відповідача ОСОБА_4, яка є поручителем, у тому числі вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів.

Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, при солідарному обов'язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо.

За таких обставин, колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав у позивача вимагати від позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_4 в солідарному порядку, погашення заборгованості та сплати передбачених кредитним договором сум.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом незаконно стягнуто в солідарному порядку заборгованість за процентами з поручителя ОСОБА_4 на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки ці доводи спростовуються вищенаведеним.

Інші доводи апеляційної скарги, за своєю суттю є запереченнями на заявлені уточнені вимоги, які були розглянуті судом першої інстанції та зазначені в оскаржуваному рішенні, зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: