У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Агропромислово-торгового підприємства «Бобовище» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, за касаційною скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від

14 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Агропромислово-торгового підприємства «Бобовище» (далі - АПТП «Бобовище»), обґрунтовуючи його тим, що наказом Міністра аграрної політики та продовольства України від 23 січня 2014 року № 4-п

ОСОБА_4 було призначено на посаду директора АПТП «Бобовище» з наступним укладенням контракту. Наказом Міністра аграрної політики та продовольства України від 07 липня 2015 року № 129-п ОСОБА_4 звільнено з посади директора АПТП «Бобовище» згідно п.1 ст.40 КЗпП України на підставі службових записок Департаменту роботи з персоналом та Департаменту з управління державною власністю. Позивач вважає, що його звільнено незаконно, оскільки звільнення проведено у період його тимчасової непрацездатності, а підстава для звільнення є надуманою.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив поновити строк звернення до суду за вирішенням спору, визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення з роботи, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 2 757 грн, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2016 року позовну вимогу ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 2 757 грн залишено без розгляду.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністра аграрної політики та продовольства України від 07 липня 2015 року № 129-п «Про звільнення ОСОБА_4.».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора агропромислово-торгового підприємства «Бобовище».

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, доповнено резолютивну частину рішення частиною 2 (абзацом 2) наступного змісту:

«Поновити ОСОБА_4 встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду за вирішенням трудового спору».

У зв'язку з цим частини 2, 3 і 4 резолютивної частини рішення слід вважати відповідно частинами 3, 4 і 5.

З мотивувальної частини рішення виключено посилання на

ст. ст. 15, 16, 21 ЦК України. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Міністерство аграрної політики та продовольства України просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, визначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженим ним органу в період його тимчасової непрацездатності, (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивача було звільнено з роботи з порушенням вимог ст. 40 КЗпП України, у період тимчасової непрацездатності.

При цьому, апеляційний дійшов правильного висновку про доповнення резолютивної частини рішення суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції було фактично поновлено позивачу строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору, однак в резолютивній частині рішення не зазначено про поновлення цього строку.

З огляду на вказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про порушення трудових прав позивача, внаслідок видання відповідачем оспорюваного наказу, та необхідності відновлення його порушених прав.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2016 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Закарпатської області від

14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.С.Ткачук

І.М.Фаловська