Номер провадження: 22-ц/785/1197/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Кодимська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 03. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюбні відносини з відповідачем припинені, однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведеться, примирення не можливе. Відповідач залишила неповнолітніх дітей на його утримання, а сама виїхала в інший населений пункт з наміром влаштувати власне життя. У звязку з чим, просив суд шлюб розірвати, а дітей залишити проживати з ним.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (до шлюбу Паламарчук) А.М., зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 03 розірвано.

Дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено проживати з матірю ОСОБА_4

Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_4 шлюбне прізвище «ОСОБА_4М.».

Зазначене рішення суду в частині визначення місця проживання дітей оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення в частині визначення місця проживання дітей та ухвалення в цій частині нового рішення про визначення місця проживання дітей з батьком - ОСОБА_3 В решті рішення суду не оскаржено.

Сторони в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 15 січня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №03 (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №113556).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ЖД №248153, видане 29 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №117); ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-ЖД №305784 видане 12 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №41).

З висновку органу опіки та піклування Кодимської районної державної адміністрації № 01-29/1244 від 08 серпня 2016 року вбачається, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 27 липня 2016 року, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, Кодимська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за необхідне, після розлучення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визначити місце проживання малолітніх дітей, з матірю ОСОБА_4 (а.с. 38-39).

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно розяснень, що містяться в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, будуть проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей.

Разом з тим, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, врахувавши висновок органу опіки та піклування, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей - з матірю.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_9