АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Шумко А.В.
№22-ц/796/ 915/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №752/8908/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» Андронова Олега Борисовича - Молічевої ЮліїКостянтинівни на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» Андронова Олега Борисовича до ОСОБА_3 про визнання нікчемного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Інтеграл-Банк» Андронов О.Б. звернувся до суду із позовом про визнання нікчемного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року - позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Інтеграл-Банк» Андронова О.Б. - Молічева Ю.К. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для розгляду до суду першої інстанції. Посилається на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що оскільки предметом позовної заяви є визнання правочину недійним та застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2015 p., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за №5544, має застосовуватись виключна підсудність.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2015 року нерухоме майно (квартира) знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, таким чином позивачем було вірно встановлено підсудність та подано позов до Голосіївського районного суду м. Києва.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд виходив з того, що відповідач не зареєстрований на території Голосіївського району м. Києва, а тому дана справа Голосіївському районному суду м. Києва не підсудна.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що предметом позову є визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, тобто щодо нерухомого майна, підсудність якого визначена ст. 114 ЦПК України.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За змістом ст.122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Стаття 114 ЦПК визначає правила виключної підсудності, тобто підсудності, при якій розгляд певних категорій справ може розглядатися лише в чітко визначеному суді, передбаченому в ЦПК. До таких справ не можуть застосовуватися правила загальної, альтернативної та договірної підсудності.

Умовами ч.ч.1,2 ст.181 ЦК України ЦПК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, a також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним, стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність повернення позовної заяви, оскільки спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, позов щодо якого має бути пред'явлений за місцем його знаходження згідно зі ст.. 114 ЦПК України, а тому посилання суду першої інстанції на непідсудність справи цьому суду є помилковим.

Процесуально неузгодженим є і посилання суду в ухвалі на ч.9 ст.110 ЦПК України, оскільки дана норма регулює пред'явлення позовів до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, в той час, коли із відповіді, наданої 26 серпня 2016 року адресно-довідковим бюро УДМС України в м. Києві, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Оскільки ухвала постановлена з порушенням процесуальних норм права, така ухвала підлягає до скасування з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» Андронова Олега Борисовича - Молічевої Юлії Костянтинівни - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року скасувати, питання щодо відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді