АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/850/17 Справа № 203/1907/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої : Пищиди М.М.

суддів: Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря: Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_3 про визнання кредитного договору частково недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивачка звернулась до суду із позовом посилаючись на те, що в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором №35/АА-00020.08.2. від 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено 07.05.2008р. договір поруки.

Пункти договору 1.5, яким передбачена процентна ставка 13% річних та п.3.6, яким передбачена пеня за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів в розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, є такими, що не відповідають вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки розмір пені складає більш ніж 50% вартості кредиту.

На думку позивачки такі умови договору є несправедливими відносно споживача, у зв'язку цим пункти, як такі що суперечать змісту актів цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам згідно ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України є недійсним.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного Товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 травня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №35/АА-00020.08.2. До умов якого ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 21136,84 долари США строком до 07 травня 2015 року для придбання автомобіля за договором купівлі-продажу автомобіля № 0864 від 06 травня 2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №35/АА-00020.08.2. від 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено 07.05.2008р. договір поруки.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Так, відповідно до п. 3.6 договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язується сплачувати банку за кожний день прострочення пеню в розмірі 1.6% від суми простроченої заборгованості.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання такого положення недійсним.

Оскільки в спірному договорі плата за обслуговування кредиту є незмінною величиною відповідно до п.3.1.1 385,83 долари США щомісяця, то такі умови не суперечать положенням ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку відмовляючи у задоволенні позову, оскільки позивачка, не є стороною кредитного договору, положення якого просить визнати недійсними, грошових коштів від банку не одержувала, споживачем фінансових послуг не є, а її зобов'язання за договором поруки є загальними цивільно-правовими заходами забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Доводи апелянта про порушення її законних прав та інтересів не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому колегія суддів, не вбачає підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив ухвалу, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: