Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6513/16-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 50 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомиру від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона досягла пенсійного віку, є інвалідом 3 групи, проживає одна та не має можливості забезпечити себе продуктами харчування, одягом та ліками, оскільки єдиним джерелом доходів є пенсія в розмірі 1520 грн. 50 коп.

Вказує, що відповідачка є її дочкою, проте відмовляється в добровільному порядку надавати їй матеріальну допомогу.

З огляду на вищезазначене, просила стягувати з ОСОБА_1 аліменти на своє утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з 2 серпня 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що має незначний заробіток та не спроможна утримувати матір, пенсія якої перевищує її щомісячний дохід.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та пояснила, що на даний час звільнена з роботи та немає заробітку.

На думку позивачки, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки дочка має можливість забезпечувати її матеріально та зобовязана в силу положень СК України сплачувати аліменти.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до вимог ст.204 СК України дочка, син можуть бути звільнені від судом від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, має інвалідність 3 групи у звязку із загальним захворюванням та перебуває на обліку у Житомирському обєднаному УПФУ в Житомирській області. Розмір пенсії позивачки з травня 2016 року становить 1583 грн. 40 коп.

ОСОБА_1 є дочкою позивачки та проживає окремо від матері.

За змістом ст.202 СК України право батьків на утримання від своїх дітей виникає за таких умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявності у батьків майна, що може приносити дохід.

Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю надання матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

При вирішенні даного спору суд залишив поза увагою ту обставину, що сам по собі факт непрацездатності ОСОБА_2 не зумовлює обовязку ОСОБА_1 надавати матеріальну допомогу.

Матеріали справи свідчать, що позивачка отримує пенсію, розмір якої перевищує розмір прожиткового мінімуму, який встановлений для непрацездатних осіб на час виникнення спірних правовідносин та на час розгляду справи судом.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази понесення значних матеріальних витрат на лікування.

З огляду на вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового,- про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча Судді: