АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 637 660грн. (шістисот тридцяти сіми тисяч шістисот шістдесяти грн.) згідно умов договору поточного рахунку №SAMDN2414 від 12.03.2015р. за рахунком № НОМЕР_2.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 2 березня 2015 року між сторонами було укладено угоду № SAMDN2414 про поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_2.

17 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з вимогою про отримання готівки з поточного рахунку № НОМЕР_2.

23 березня 2016 року заява надійшла до банку та листом від 31.03.2016 року було повідомлено позивача, що в березні 2016 року в ході фінансового моніторингу відповідно Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 року встановлено, що на рахунок позивача НОМЕР_3 за період 01.01.2015року - 17.03.2016року здійснені надходження на суму 16 890 410 грн. та витрати на суму 16 253 571,20 грн.

31 березня 2016 року банк також повідомив позивача про необхідність надання документів, що підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на рахунок НОМЕР_3 за період з 01.01.2015р. по 14.03.2016р.

На виконання повідомлення від 31 березня 2016 року ОСОБА_2 надав протокол № 2 позачергових загальних зборів учасників ТОВ «ГРАНО ТЕНЕРО» від 02.11.2015р., Статут ТОВ «ГРАНО ТЕНЕРО» в редакції від 03.11.2015р., протокол № 2302 позачергових загальних зборів учасників ТОВ «ГРАНО ТЕНЕРО» від 23.02.2016р. та статут ТОВ "ГРАНО ТЕНЕРО" згідно протоколу №2302 від 23.02.2016р., які підтверджують правомірність та підстави надходження на його рахунок коштів, призначення яких було повернення частки раніше збільшеного статутного капіталу товариства в сумі 8 563 400грн.

В матеріалах справи наявна довідка від 18.10.2016 року яка додатково підтверджує, що залишок суми коштів, які є предметом позовної заяви, є саме різниця в сумі 637 660грн. і які надійшли на рахунок від ТОВ «ГРАНО ТЕНЕРО» за призначенням, повернення частки статутного капіталу.

Також судом першої інстанції враховано, що банк заблокував рахунок ОСОБА_2 ще у березні 2016р., більше ніж за півроку так і не звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про результати свого фінансового моніторингу відносно рахунків ОСОБА_2 згідно з вищезазначеним Законом.

Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

За змістом ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти,що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Приведені в апеляційній скарзі доводи Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича