Справа № 703/2837/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Васильківської Т.В.

секретар судових засідань Бондаренко А.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 Дмитровчи, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

встановив:

08 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, так як він не проживає там більше десяти років, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона є квартиронаймачем відповідної квартири, а відповідач, який є її сином, був зареєстрований у квартирі після її отримання за ордером, як член сім'ї. Після одруження він разом із своєю родиною переїхав проживати в інше місце, та вже понад десять років у квартирі не живе, проте лишається там зареєстрованим, в зв'язку з чим вона просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити з наведених у ньому підстав. Позивач пояснила суду, що згідно ордеру на житлове приміщення, вона є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі як члени її сім'ї зареєстровані її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також малолітній онук ОСОБА_6. У 2003 році відповідач ОСОБА_4 разом з дружиною та дитиною виїхали жити до іншого місця проживання, та з'являється у квартирі періодично, коли навідує її та брата. Ще під час переїзду у 2003 році відповідач забрав всі свої особисті речі. Із його речей у квартирі знаходиться розібраний мотоцикл, який зберігається на балконі, оскільки йому нема де його зберігати. Відповідач має ключі від квартири, йому ніхто не чинив перешкод у потраплянні до квартири, та він вільно міг би там жити, проте у квартирі він не проживає, а останнім часом і не може проживати, оскільки в одній кімнаті проживає вона а в іншій проживає його брат ОСОБА_5 із своєю цивільною дружиною та малолітнім сином. Всі комунальні платежі та норми для отримання субсидії розраховують із врахуванням проживання відповідача. Основні витрати по сплаті за комунальні послуги несе вона, інший син сплачує за вивіз сміття, а відповідач взагалі ніяких витрат по утриманню житла не несе, але добровільно зніматись із реєстрації не бажає, тому вона просить визнати його таким, що втратив право користування житлом.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Відповідач пояснив, що він має повноцінне право користуватись спірною квартирою. Позивач, це його мама. Під час отримання позивачем відповідної квартири він був вписаний у ордер, як член сім'ї, тому він там зареєстрований. Не заперечував тієї обставини, що після одруження він з сім'єю проживає в іншому місці, там де зареєстрована його дружина. Разом з тим, наполягав на тому, що протягом всього цього часу продовжує проживати та користуватись квартирою де він прописаний, він там буває, тоді коли має таку потребу, в квартирі є його речі, які знаходяться на дивані, а на балконі стоїть його мотоцикл. Стверджував, що приймав участь у ремонті квартири. Заперечував твердження позивача, щодо неможливості отримання субсидії через його реєстрацію у квартирі, також наполягав на тому, що саме він сплачував комунальні платежі. З реєстрації у цій квартирі він не знімається, оскільки у нього нема іншого житла. Стверджував, що мати хоче його виписати, щоб приватизувати квартиру без нього, та позбавити його права на його частку у квартирі, просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_5 суду пояснив, що в квартирі АДРЕСА_1, фактично проживають він із своєю сім'єю та його мама, позивач по справі. В 2016 році у нього народився син, якого він також зареєстрував у цій квартирі. Відповідач, є його братом, хоча після одруження він і проживає із родиною в іншому місці, але, він зареєстрований у цій квартирі, та регулярно там з'являється. У його кімнаті знаходиться диван відповідача, на якому знаходяться його речі, а саме штани та футболка. Також на балконі знаходиться його мотоцикл. Коли влітку ОСОБА_3 багато часу проводить на дачі, то відповідач іноді ночує у квартирі. Останнім часом між позивачем та відповідачем часто виникають конфлікти щодо квартири. Він особисто заперечує проти визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Стверджував, що за комунальні послуги сплачують вони разом з братом спільно. Надав суду для огляду одну квитанцію про оплату за вивіз сміття здійснену у листопаді 2016 року.

Аналогічні показання ОСОБА_5 надав суду будучи допитаним судом в якості свідка під присягою та попередженим про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів.

Допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 суду показали, що знають як позивача так і відповідача, оскільки є сусідами квартири АДРЕСА_1. З моменту отримання квартири відповідач проживав з позивачем, так як являється її сином. Близько 12 років тому, після одруження він із родиною з'їхали з квартири позивача, та після того відповідач лише приходить в гості до матері, як це прийнято у сім'ях, але фактично у квартирі не живе. При цьому під час повторного допиту, свідок ОСОБА_9 пояснила, що хоча відповідач і проживає окремо від матері, але на її думку він має право на частку відповідної квартири, оскільки прожив там з малечку до двадцяти років і зараз безперешкодно приходить туди.

Свідок ОСОБА_11 надала суду показання, що відповідач ОСОБА_4 є її зятем, та останнім часом він живе у її квартирі разом з сім'єю, вважає, що також він живе і в квартирі позивача, де прописаний. Він туди часто ходить, там є його речі, серед яких і ті, що вона йому купувала, їй відомо, що останнім часом він разом з братом оплачує комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_12 надав суду показання, що його квартира знаходиться поруч з квартирою позивачки. Часто він бачить відповідача, який приходить у квартиру, відкриває власним ключем двері, це відбувається близько двох разів на тиждень. Коли був останній раз в тій квартирі, то бачив там літнє взуття відповідача. Також йому відомо, що на балконі лежать запчастини від його мотоциклу. Дружину відповідача біля квартири бачив давно, вона там не живе.

Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач у 1988 році отримала квартиру АДРЕСА_1, та являється її квартиронаймачем, що підтверджується ордером на житлове приміщення серії А №027340 (а.с.4).

Відповідач є сином позивача, та як член сім'ї квартиронаймача зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1. Сторони визнали цю обставину, на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України вона не підлягає доказуванню.

Відповідно до довідки ОСББ «Мир» №94 від 21 липня 2016 року, у вказаній квартирі, крім позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 зареєстровані син позивача ОСОБА_5, та його малолітній син ОСОБА_6, що є третіми особами по справі (а.с.9).

Квартира АДРЕСА_1 наразі не приватизована, отже, відповідно до п.2 ч.2 ст.4 ЖК України є жилим приміщенням державного житлового фонду. Дана обставина також визнана сторонами та на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Правовідносини, що пов'язані з порядком користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду регулюються главою 2 ЖК України.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України у разі, якщо з жилого приміщення, на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті вибуває член сім'ї, то такий член сім'ї, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Крім того згідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом достовірно встановлено, і це вбачається як з пояснень позивача, так із пояснень відповідача, третьої особи та показань свідків, що відповідач, після одруження разом з дружиною переїхав проживати до іншого місця проживання, а саме у квартиру, де зареєстрована дружина відповідача. Дана обставина об'єктивно підтверджується тим, що відповідач особисто отримує кореспонденцію направлену йому судом за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10, 28).

В свою чергу фактична відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації підтверджена показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та актом від 25 липня 2016 року складеним сусідами позивача та затвердженим заступником керуючого ОСББ «Мир» (а.с.15).

Приймаючи до уваги відповідні факти та обставини, суд керується постановою Пленуму ВСУ N 2 від 12.04.85 (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до п.11 якої, на ствердження вибуття члена сім'ї з житла, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення тощо)

Що стосується акту від 03 жовтня 2016 року (а.с.30), суд не приймає його як допустимий доказ, оскільки відповідний документ не завірений належним чином, а тому є сумнівним.

В свою чергу твердження відповідача, та третьої особи, а також свідків, допитаних судом за клопотанням відповідача, про те, що відповідач також проживає і у спірній квартирі, судом оцінюються як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що місце проживання, це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

Відповідна норма Закону встановлює, що для визначення місця проживання істотним є встановлення факту проживання особи у відповідному житлі. При цьому, Закон не містить жодних посилань, на можливість прирівняння періодичних появ особи в житловому приміщенні, де така особа раніше проживала, та зберігання за відповідною адресою речей, які нею не використовуються у повсякденному побуті, до факту проживання у такому приміщенні.

Відповідачем не доведено факту сплати ним комунальних платежів, так він не надав жодної квитанції про такі оплати, в свою чергу позивач надала суду для огляду оригінали квитанцій про сплату комунальних платежів за останній календарний рік, на яких містились відмітки про наявність субсидії, та на частині з них наявні відмітки про відповідні проплати. Також відповідач не надав жодного іншого доказу того, що він ніс будь-які витрати пов'язані з утриманням відповідної квартири.

В свою чергу суд враховує, що в квартирі залишились проживати близькі родичі відповідача, а саме його мама та брат, тому випадки відвідування їх відповідачем за відповідною адресою, на які вказують допитані судом свідки, є нормальним загальноприйнятим способом спілкування, та не вказують на факт проживання там відповідача, у тому сенсі, як це визначено законом.

Таким чином, обставини, встановлені під час судового розгляду вказують на те, що відповідач, більше десяти років тому, вибув з квартири АДРЕСА_1, на постійне проживання в інше жиле приміщення в м. Сміла, де проживає до цього часу, але залишається зареєстрованим за попередньою адресою.

Жодної з обставин, передбачених ч.3 ст.71 ЖК України, які зумовлювали б збереження за ним жилого приміщення, в зв'язку з його відсутністю в квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_4 суду не навів.

В свою чергу не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.71, 72, 107 ЖК України ст.10, 59, 60, 88, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайсуд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Повний текст рішення виготовлено 23 січня 2016 року.

Головуючий Т.В. Васильківська