Справа №751/2425/16-ц
Провадження №2/751/209/17
Рішення

Іменем України

02 лютого 2017 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

при секретарі Брик Л. М.

з участю представника позивача Бурцевої А.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «АТП 13058» до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

Встановив:

Публічне акціонерне товариство «АТП 13058» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 15 500 гривень 00 копійок. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.09.2014 року між ПАТ «АТП 13058» та ФОП ОСОБА_3 було укладено заявку-договір № 0509 на перевезення вантажів автомобільним транспортом. Відповідно до CMR (транспортної накладної) № 416012 ПАТ АТП 13058 надало ФОП ОСОБА_3 транспорті послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом за маршрутом: Україна, м. Дніпропетровськ - Республіка Білорусь, м. Мінськ. Зазначають, що відповідно до заявки-договору ФОП ОСОБА_3 мала здійснити оплату послуг ПАТ АТП 13058 в розмірі 15 500 грн. через 7-10 днів з моменту отримання оригіналів документів, які підтверджують факт перевезення вантажу. Всі необхідні документи були надіслані ФОП ОСОБА_3, яка підписала Акт про надання автотранспортних послуг № 1343 від 23.09.2014 року, однак ФОП ОСОБА_3 не виконала свої зобов'язання за заявкою - не оплатила вартість наданих послуг. Вказують, що 18.09.2015 року ФОП ОСОБА_3 припинила свою діяльність. Вимоги позову обґрунтовують умовами заявки-договору, ст. 307 ГК України та ст.ст. 526, 625,1049 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та письмові пояснення (а.с. 140-142).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 не є юридичною особою і печатка не є обов»язковим реквізитом. Договір з нею не укладався. Підписи на документах їй не належать. А отже, вважає, що договір, який не підписаний являється неукладеним.

Відповідач в судовому засідання позов не визнала, пояснила, що в 2014 році знаходилась у відпустці по догляду за дитиною-інвалідом, ніяких угод з АТП 13058 не укладала, ніяких документів не підписувала, підприємницькою діяльністю не займалась.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 18.01.2013 року. Припинена підприємницька діяльність 18.09.2015 року.

Фізична особа - підприємець в цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принципи здійснення ним підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою. А тому, слід чітко розмежовувати ці різні сфери відносин. Вбачається, що на підставі правила, встановленого у статті 51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб - підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства,

якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість, слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб'єкта, та в повній мірі врегульовується нормами Цивільного кодексу України.

Статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути борг в розмірі 15500 грн. з ОСОБА_3, яка на даний час припинила підприємницьку діяльність. На підтвердження існування договірних відносин позивачем надані договір перевезення вантажу № 0509 від 15.09.2014 року укладений між СПД ОСОБА_3 та АТП 13058, заявку- договор на перевезення вантажу № 0509 від 15.09.2014р., акт про надання автотранспортних послуг № 1343, лист-гарантія № 3 від 03.08.2015 р.

У вказаних документах містяться підписи учасників договору та печатки.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України (ст. 215 ЦК України).

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зокрема, частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За твердженням представника відповідача відсутність у договорі підпису особи, є порушенням ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, а отже вважає, що договір в даному випадку неукладений.

Згідно висновку Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2546/2547/16-24 від 20.10.2016 року підписи від імені ОСОБА_3 у договорі перевезення вантажу № 0509 від 15.09.2014 р., заявці договору на перевезення вантажу № 0509 від 15.09.2014р., акті про надання автотранспортних послуг № 1343, листі-гарантії № 3 від 03.08.2015 р. виконані рукописним способом пастою кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та технічних засобів не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 118-123).

Як вбачається з матеріалів справи, підпис у спірному договорі не відповідає підпису відповідача.

Однак, оригінал договору перевезення вантажу від 15.09.2014 ( а.с.56-61) містить печатку ОСОБА_3 із зазначенням ідентифікаційного номера. При цьому, стороною відповідача не заперечено факту отримання ОСОБА_3 печатки та її використання при здійсненні підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч.1 ст. 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа , підписаного сторонами та скріпленого печаткою.

Відповідно до ст.50 ЦК України, право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності . Право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено письмову, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Враховуючи, що ОСОБА_3 здійснювала підприємницьку діяльність, мала печатку, а отже застосування її при укладенні договорів, свідчить про факт вчинення правочину. Договір про перевезення вантажу № 0509 від 15.09.2014 є чинним та недійсним не визнавався

Доказів втрати печатки та доказів звернення до органів поліції з приводу розслідування за фактом незаконного використання печатки чи вчинення шахрайських дій щодо ОСОБА_3, останньою не надано.

За змістом п. 1.1 цього Договору перевезення вантажу Замовник замовляє, а Перевізник зобов»язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати особі, яка має право на одержання вантажу, а Замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату у порядку та на умовах, визначених Договором.

Також встановлено, що згідно п.п. 4.1 перелік надаваних послуг, а також вартість послуг Перевізника встановлюються в кожній окремій заявці та/або рахунку на оплату, що виставляються Перевізником (а.с. 5-7).

Як вбачається з Заявки-договору на перевезення вантажу № 0509 від 15.09.2014 р. оплата послуг ПАТ АТП 13058 в розмірі 15 500 гривень мала бути здійснена ФОП ОСОБА_3 через 7-10 днів з моменту отримання оригіналів документів, які підтверджують факт перевезення вантажу (а.с. 8).

Відповідно до даних CMR (міжнародної товарно-транспортної накладної) № 416012 АТП 13058 належним чином виконало свої зобов'язання - здійснило автотранспортні перевезення вантажів ФОП ОСОБА_3 за маршрутом: Україна (м. Дніпропетровськ) - Республіка Білорусь (м. Мінськ), що підтверджується відміткою в графі «24» даної товарно - транспортної накладної.

З Акту про надання автотранспортних послуг № 1343 від 23.09.2014 , вбачається, що ОСОБА_3 отримала документи, які підтверджують факт перевезення вантажу (а.с. 10). Отже, ФОП ОСОБА_3 мала провести оплату за надані послуги на умовах укладеної заявки-договору № 0509 від 15.09.2016 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки договір перевезення вантажу № 0509 від 15.09.2014 р., заявка- договір на перевезення вантажу № 0509 від 15.09.2014р., акт про надання автотранспортних послуг № 1343 від 23 вересня 2014 р , лист-гарантія № 3 від 03.08.2015 р. , сріплені печатками сторін - АТП 139058 та ФОП ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що між ПАТ АТП 13058 та ФОП ОСОБА_3 дійсно виникло договірне зобов»язання на підставі заявки на перевезення вантажу, проте ФОП ОСОБА_3 свої обов»язки за договором не виконала належним чином - не оплатила вартість наданих послуг в сумі 15500 (п»ятнадцять тисяч п»ятсот) грн. , тому вказана сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 218, 292 ЦПК України, -

Вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АТП 13058» до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «АТП 13058» суму боргу в розмірі 15500 (п»ятнадцять тисяч п»ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «АТП 13058» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Цибенко