АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

[1] І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [2]

23 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві про зняття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів та просив звільнити з-під арешту іпотечне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, на яке було накладено арешт на підставі постанови ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: ВП № 32512442, 11.05.2012 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25.09.2007 р. ОСОБА_2 уклала з АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір № 2607/0907/88-006, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У забезпечення належного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 25.09.2007 р. між ОСОБА_3 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку у якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором квартиру АДРЕСА_1. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу своє право вимоги за кредитним договором № 2607/0907/88-006. Обтяження згідно іпотечного договору було також відступлено ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 25.05.2016 року позивачу при зверненні до нотаріусу стало відомо, що на майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором, було накладено арешт. На думку позивача, вказані дії державного виконавця порушують права позивача, враховуючи те, що він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.09.2016 року позов задоволено.

Знято арешт з іпотечного нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, та на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3, накладений в межах виконавчого провадження ВП № 35512442 на підставі постанови державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 11.05.2012 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процессуального права. Зазначає, що станом на час винесення 11.05.2012 року державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження в рамках виконавчого провадження ВП № 32512442, права позивача жодним чином порушені не були, оскільки ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклало договір факторингу № 15 з ПАТ «Сведбанк» 28.11.2012 р., тобто вже після винесення постанови про арешт майна боржника.

В суді апеляційної інстанції представник відповідачів ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» Ткаченко О.В. просила апеляційну скаргу відхилити та урахувати ,що наявність арешту іпотечного майна перешкоджає товариству у здійсненні своїх прав як іпотекодержателя .

Представник ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві тричі у судові засідання не з'явився.

Зважаючи на положення ч.5 ст.76,ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала його повідомлення належним,а неявку такою ,що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку ,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того що постановою ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві про накладення арешту на квартиру, яка є предметом іпотеки порушуються права позивача, як іпотекодержателя, та позбавляють його можливості задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок іпотечного майна, а відтак цей арешт має бути знято.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду .

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 25.09.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір № 2607/0907/88-006, за умовами якого Кредитор надав Позичальнику, кредит у розмірі 30 000 євро на строк з 25.09.2007 року по 25.09.2017 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

На забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним кредитним договором в цей же день 25.09.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний іпотечний договір № 2607/0907/88-006-Z-1, за яким остання як Іпотекодавець, передала Банку, як Іпотекодержателю, належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає як правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, згідно з яким ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором від 25.09.2007 року.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч.1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

За договором від 28 листопада 2012 року про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає як правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Банк, разом з відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами відповідно до вищевказаного договору факторингу, відступив Товариству права вимоги у числі інших і за зазначеним вище іпотечним договором від 25.09.2007 року.

Зазначений договір про відступлення прав за іпотечними договорами ,укладений у письмовій формі,посвідчений нотаріально і є чинним на тепер.

Позивачем надано докази про державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку договору про відступлення прав за іпотечним договором та набуття ним права вимоги за іпотечним договором, укладеним ОСОБА_3

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «ФК»Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.06.2016 року, крім обтяження щодо іпотеки, наявне ще обтяження щодо вказаної квартири ОСОБА_3: номер запису НОМЕР_1 зареєстровано 11.05.2012 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві.

Постанова державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 11.05.2012 року якою накладено арешт на іпотечну квартиру,належну ОСОБА_3, в межах відкритого виконавчого провадження ВП № 35512442 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу КМНО № 2227, виданого 30.03.2012 р. на стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» боргу в сумі 26 597,93 євро та 6 088,28 грн., та оголошено заборону його відчуження, винесена на підставі заяви представника ПАТ «Сведбанк» від 10.05.2012 року , у якій представник стягувача просив державного виконавця накласти арешт та оголосити заборону на відчуження зазначеної вище квартири.

За змістом ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У даному випадку арешт на іпотечну квартиру був накладений державним виконавцем за заявою стягувача - іпотекодержателя яким на той час був ПАТ «Сведбанк».

Разом із цим ,після ухвалення державним виконавцем постанови про накладання арешту на квартиру, належну ОСОБА_3 та передану нею в іпотеку, ПАТ «Сведбанк» відступив позивачеві свої права за кредитним та іпотечним договорами ,укладеними з ОСОБА_2 та ОСОБА_3,відповідно.

Згідно з ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 44 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Відповідно до частини першої статті 54 цього Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року № 898-IV( далі Закон № 898-IV) .

За положеннями статті 1 Закону № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону № 898-IV, за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону № 898-IV).

За змістом частини шостої статті 3 Закону № 898-IV у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону № 898-IV пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

На цей час зобов'язання за кредитним договором та договором про реструктуризацію боргу позичальником не виконуються, кредит не погашено,а відтак позивач має право на першочергове задоволення за рахунок предмету іпотеки своїх вимог щодо стягнення заборгованості по кредиту.

Оскільки внаслідок накладеного державним виконавцем арешту позивач позбавлений можливості реалізувати своє право іпотекодержателя відносно іпотечного майна, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зняття арешту з іпотечної квартири за вимогою іпотекодержателя і доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307, 308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 - відхилити .

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 758/7488/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1521/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.