АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний №759/3353/15-ц Головуючий в 1 інстанції - Шум Л.М.
Апеляційне провадження №22-ц/796/537/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора Державний нотаріус - Заведея Любов Олександрівна про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю, усунення від права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка ОСОБА_2 у березні 2015 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4. померла її тітка ОСОБА_4, яка була власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2002 р.

Вона, як спадкоємець другої черги в порядку представлення у вересні 2014 року звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у в'язку з чим державним нотаріусом Заведею Л.О. заведено спадкову справу № 1101/2014.

Проте, 19.02.2015 р. державним нотаріусом винесена постанова про відмову у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу на квартиру,а тому позивачка просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Суд, в порядку ст. 33 ЦПК України, залучив до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1. (т. 1 а.с. 104-105).

26.10.2015р. ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4, усунення ОСОБА_2 від права на спадкування на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування вимог зустрічного позову ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_4 вона знала з юності, остання була хрещеною матір'ю її дочки ОСОБА_5. ОСОБА_4 не мала власних дітей та інших близьких родичів, в зв'язку з чим вони разом відпочивали, святкували дні народження, допомагали один одному. У 2000 р. ОСОБА_4 переїхала проживати до її дочки за адресою: АДРЕСА_1, де постійно проживала, допомагала у вихованні онуків, вела з родиною спільний побут, приймала участь у вирішенні всіх сімейних проблем. З 2013 р. ОСОБА_4 почала хворіти, часто перебувала у лікарні, її родина доглядала за останньою, купувала необхідні ліки. 13.07.2014 р. ОСОБА_4 померла, після чого ОСОБА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_6 забрали тіло померлої з моргу, та в подальшому займались її похованням, організувавши усі необхідні ритуальні заходи та сплативши їх вартість за власний рахунок. Факт наявності сімейних стосунків підтверджуються сімейними фотокартками, медичною документацією на ім'я померлої ОСОБА_4 , наявністю в неї, інших особистих документів померлої, а саме: свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про отримання праху, фактом отримання допомоги на поховання та показами свідків. ОСОБА_1 зазначає, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 перебувала у неприязних стосунках зі своєю тіткою ОСОБА_4, за життя останньої ніколи її не відвідувала, в тому числі, коли остання хворіла, не надавала жодної допомоги. Після смерті тітки, ОСОБА_2 не забирала її тіла з моргу, не займалась її похованням, взагалі не була присутньою ні на похованні ОСОБА_4, ні на її поминках (т. 1 а.с. 148-151)., а тому в зустрічному позові ОСОБА_1 просила усунути ОСОБА_2 від права спадкувати після смерті її тітки.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора Державний нотаріус - Заведея Любов Олександрівна про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_4.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю, усунення від права на свідкування, визнання права власності на спадкове майно - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказувала на те, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими спростовуються наявними в справі доказами. Суд дав не вірну оцінку тим доказам, що вона надавала на підтвердження своїх зустрічних позовних вимог. Суд безпідставно зазначив, що ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею, оскільки в покійної ОСОБА_4 є іще сестра, яка не знає про її смерть і яка також має спадкувати у другу чергу з ОСОБА_2 Суд не надав належної оцінки показам свідків, письмовим документам з яких вбачається, що вона постійно проживала з ОСОБА_4 на протязі 5 років до її смерті, здійснювала її догляд, придбавала ліки, поховала ОСОБА_4 за власний кошт. ОСОБА_2 ухилялась від надання будь-якої допомоги хворій ОСОБА_4, а тому суд повинен був застосувати ст. 1259 ЦК України. Також скарга містить посилання на порушення норм процесуального права. Не відкладення розгляду справи для підготовки її представником до дебатів та додаткових доказів на підтвердження позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1., та її представник доводи скарги підтримали.

ОСОБА_2 та її представник проти задоволення скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно положень ст. 1258 ЦК України спадкування відбувається в порядку черговості.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця.

Нормою ч. З ст. 1266 ЦК України встановлено, що племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини за правом представлення.

Відповідно до ч.1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України, - за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р., безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання за нею права власності в порядку спадкування, та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про встановлення факту проживання однією сім'єю, усунення від спадщини, та визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

Встановлено, що батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 50).

27.07.2001 року позивачка зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_9, у зв'язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (т. 1 а.с. 50).

Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, батьками якого були ОСОБА_11 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 48, 49).

Батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 були ОСОБА_13 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 45).

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 були рідними братом та сестрою та відповідно позивачка ОСОБА_2 є племінницею померлої ОСОБА_4

Судом встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4. померла (т. 1 а.с. 152), після її смерті залишилось майно - квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 68, 113), яке належало померлій, відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2002 р.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що ОСОБА_4 дітей та підопічних не мала, на момент смерті у зареєстрованому шлюбі не перебувала.

Позивачка ОСОБА_2 у вересні 2014 р. лютому 2015 р. зверталась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її тітки ОСОБА_4 та видачу свідоцтва про право на спадщину (т. 1 а.с. 41, 70).

Проте, постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Заведея Л.О. від 19.02.2015 р. позивачці ОСОБА_2 відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на вказану квартиру (т. 1 а.с. 15).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2, яка є племінницею померлої ОСОБА_4, відповідно до положень ч. З ст. 1266 ЦК України, являється спадкоємницею другої черги за законом, всього майна після смерті ОСОБА_4, в тому числі і квартири АДРЕСА_1, підстав для її усунення від права на спадкування на вказане майно не встановлено.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 у вересні 2014 р. звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тодоровича О.Л. з заявою про прийняття спадщини, яка залишилось після смерті ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 90).

ЛистомОдинадцятої Київської державної нотаріальної контори від 04.03.2015 р. відповідачку ОСОБА_1 повідомлено про пропуск останньою строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та про відсутність факту прийняття спадщини (т. 1 а.с. 97).

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 судом встановлено наступне.

В позові позивачка посилалась на те, що вона проживала з покійною однією сім'єю у родині її дочки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана квартира належить дочці ОСОБА_1 - ОСОБА_6, яка не є стороною по справі, при цьому, відповідно до відомостей зустрічного позову, ОСОБА_16 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (т. а.с. 148), яка належить їй на праві власності, а доказів проживання в сім'ї своєї дочки ОСОБА_6, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України суду не надано.

Надані ОСОБА_1 фотокартки в обґрунтування позовних вимог, суд визнав недостатніми доказами усталених сімейних стосунків, оскільки більша їх частина стосується періоду до 2000 року, решта фотокарток засвідчують поодинокі випадки спільного святкування ОСОБА_1 з ОСОБА_4 різних життєвих заходів, що може свідчити лише про їх дружні стосунки.

Свідок ОСОБА_17 показала, що ОСОБА_4, з якою вона товаришувала з дитинства, ніколи тимчасово не проживала за іншою адресою. Свідок зазначила, що ОСОБА_4 за життя була дуже компанійською жінкою, мала багато друзів, яких часто відвідувала, де і могла декілька днів погостити, в тому числі і у неї, свідка. Свідок також зазначила, що ОСОБА_4 мала власне житло не потребувала проживання за іншою адресою, в тому числі у сім'ї дочки ОСОБА_1 Крім того, свідок зазначила, що ОСОБА_4 двічі була офіційно заміжньою, проте, сімейне життя у неї не склалося, при цьому будучи красивою жінкою, у неї все життя були досить часті близькі відносини з чоловіками, які вона підтримувала, та з якими вона жила в своїй квартирі.

Покази свідка ОСОБА_6, яка є заінтересованою в розгляді даної справи по суті, оскільки позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 є її рідною матір'ю та яка претендує на спірне майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, з приводу факту спільного проживання суд оцінив критично.

Покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 суд не поклав в основу рішення, так як обставини про які вони повідомляли відомі, або зі слів ОСОБА_1, або її дочки.

Таким, чином, оцінивши, надані позивачем за зустрічним позовом докази, суд встановив недоведеність ОСОБА_1 факту її постійного проживання з ОСОБА_4 на протязі 5 років до смерті останньої .

Дослідивши надані суду першої інстанції докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про доведеність основного позову та недоведеність та безпідставність зустрічного позову відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Подані апеляційному суду нові докази, а саме квитанції про оплату комунальних послуг за період з серпня 2014 року по січень 2016 року за користування спірною квартирою не доводять факт проживання однією сім'єю на протязі 5 років до смерті спадкодавця, не доводять цю обставину також і диск, поданий апеляційному суду на якому відбувалася зйомка поховання ОСОБА_4

За відсутності доведеності вказаного факту, суд дійшов висновку, що не зважаючи на те, що саме ОСОБА_1 доглядала хвору ОСОБА_4 та здійснювала витрати на її лікування та поховання, остання не має право на звернення до суду з позовом про усунення від спадкування ОСОБА_2 (спадкоємця за законом другої черги), оскільки не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4

Крім того, ОСОБА_1 ні суду першої інстанції ні апеляційному суду не були подані докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу перебувала у безпорадному стані, а ОСОБА_2 ухилялась від надання допомоги своїй тітці.

Так, ОСОБА_1 пояснила апеляційному суду, що ОСОБА_4 перед смертю перебувала в лікарні не тривалий час і потребувала стороннього догляду декілька місяців, так як дуже швидко померла. При цьому ОСОБА_1 зателефонувала ОСОБА_2 і та відвідувала тітку в лікарні. Також ОСОБА_1 повідомила, що ОСОБА_4 не хотіла, щоб їй допомагала племінниця, так як взагалі не хотіла з нею спілкуватись, а тому була незадоволена, що вона їй зателефонувала.

Вказані обставини свідчать про те, що відсутня винна поведінка ОСОБА_2 , яка може бути підставою для усунення її від спадщини, лише за позовом спадкоємців.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що всі витрати на поховання понесла сім'я ОСОБА_1, а також та обставина, що ОСОБА_1 витрачала багато коштів на лікування своєї подруги правового значення за вищенаведених обставин не мають.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 має сестру, яка не знає про смерть ОСОБА_4 і також повинна спадкувати разом з племінницею, колегія не приймає з огляду на те, що вказана обставина, жодним чином не впливає на права ОСОБА_1, а крім того з нотаріальної справи вбачається, що тільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, а тому суд правомірно визнав право власності на спірну квартиру лише за позивачкою за основним позовом, яка прийняла спадщину в установленому законом порядку.

Доводи скарги в частині порушення процесуальних норм, а саме не надання перерви представнику ОСОБА_1 для підготовки до дебатів та підготовки нових доказів, колегія не приймає, тому, що згідно ст. 131 ЦПК України, всі докази сторони зобов'язані подати до або під час попереднього судового засідання, а не в дебатах.

Також процесуальним кодексом не передбачено відкладення розгляду справи через непідготовленість представників до судових дебатів. Крім того ця обставина не впливає на правильність ухваленого судом рішення.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді