Провадження № 2/522/1452/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕН Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Гасуляк С. Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, про визнання договорів недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 р. року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів.

Ухвалою від 01 листопада 2016 року було обєднано у одне провадження розгляд позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Державний нотаріус Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 про визнання договорів недійсними з розглядом позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними тих самих правочинів.

ОСОБА_2 зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності від 29 липня 2003 року йому на праві власності належало домоволодіння загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., що розташовані за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, та земельна ділянка площею 0,12 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 29.12.2000 р.

26.02.16 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі продажу нотаріально посвідченого Державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,12 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та домоволодіння загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., що розташовані за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8. Як зазначає позивач дані договори були укладені вкрай на невигідних умовах, під впливом тяжкої для себе обставини і на вкрай невигідних умовах. Зазначене обґрунтував тим, що у ТОВ «ОСОБА_9 Премєр», одним з засновників якої є саме позивач, у розмірі 25% з моменту заснування 02.12.11 р. У подальшому з 03.10.12 р. став володіти 0,12 % від статутного капіталу. У 2015 р. ОСОБА_1 з учасників ТОВ «ОСОБА_9 Премєр» ОСОБА_1 почав позовні провадження проти ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з нього. Також ОСОБА_1 сфальсифікував протоколи загальних зборів, в результаті чого було переоформлено на останнього 50% Статутного капіталу. На думку позивача, усі його дії були направлені на розкрадання майна підприємства. ОСОБА_3 позивач був змушений продати свій будинок та земельну ділянку, як гарантію останньому за вкладені їм грошові кошти в поміч у боротьбі у всіх судах та правоохоронних органах з ОСОБА_1 Але ж практично ні якої допомоги він не отримав. А будинок та земельну ділянку ОСОБА_3 перепродав ОСОБА_5 за значно більшу суму, ніж ОСОБА_3 придбав у позивача.

На підставі зазначеного та ст.. 233 ЦК України, позивач просив визнати недійсним договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки.

ОСОБА_4 у позові зазначає, що з 1980 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, та про укладені договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, вона не знала, та згоди на продаж не надавала, згідно чого вважає, що усі договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8 є недійсними.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 позов підтримав повністю та просив задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник Відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позов не визнала у повному обсязі, у звязку з недоведеністю його.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 не обґрунтований, не доведений та не підлягає задоволенню, у повному обсязі.

Судом встановлено, що 29 липня 2003 року ОСОБА_2 на праві власності належало домоволодіння загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., що розташовані за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, згідно Свідоцтва про право власності, та земельна ділянка площею 0,12 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 29.12.2000 р.

26.02.16 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі продажу нотаріально посвідченого Державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,12 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та домоволодіння загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8. Згідно п. 4 договору купівлі продажу домоволодіння, згідно висновку про вартість зі Звіту про незалежну оцінку майна виконаного 16.08.2016 року Приватним Підприємтвом «Бюро проектування, геодезії та оцінки», оціночна вартість складає 2 242 349,00 (два мільйони двісті сорок дві тисячі триста сорок девять) гривень 00 копійок. Згідно п. 3 договору купівлі продажу земельної ділянки, продавець та покупець свідчать, що ринкова вартість земельної ділянки, що відчужується за цим договором, згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданого ТОВ «Регіональний центр оцінки» становить 1 581 732 (один мільйон пятсот вісімдесят одна тисяча сімсот тридцять дві) гривні 00 копійок.

17.08.2016 ОСОБА_5 набув право власності на домоволодіння, загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., що розташоване за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, на підставі укладеного між ним та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за р. № 322, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.08.2016 р. (номер запису про право власності : 15959623).

Крім того, 17.08.2016 р. ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, кадастровий номер: :54:007:0127, на підставі укладеного між ним та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 17.08.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за р. № 325, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.08.2016 р. (номер запису про право власності : 15959642).

Також, 26 лютого 2016 р. ОСОБА_4 надала заяву, посвідчену Державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, згідно якої остання повідомляє, що зміст ст. ст. 59, 60, 65, 74 Сімейного Кодексу України нотаріусом розяснені, та що вона дає свою згоду на продаж її чоловіком ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га, у межах та згідно з планом розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, кадастровий номер: :54:007:0127, та домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, які належать нам на праві спільної сумісної власності, за ціну та на умовах за його розсудом.

Зазначене повністю спростовує ствердження ОСОБА_4 про не надання нею згоди на продаж домоволодіння загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., та земельної ділянки площею 0,12 га, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8.

Відповідно до частини 1 ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При цьому в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тобто, для кваліфікації правочину за ст. 233 Цивільного кодексу України необхідна обов'язкова наявність зазначених двох умов у сукупності: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

В супереч зазначеному позивачем не доведено існування тяжких обставин (їх крайньої форми), з якими положення статті 233 Цивільного кодексу України передбачають можливість визнання договорів купівлі продажу нерухомого майна недійсними, оскільки не надано належних та допустимих доказів тяжкого фінансового стану позивача та взагалі жодних доказів в обґрунтування усіх викладених обставин у позовній заяві, на момент укладання оспорюваного правочину. А тому оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання оспорюваних договорів недійсними.

Також сторони на час укладення договору та посвідчення його нотаріусом були дієздатними особами та розуміли наслідки виконуваних ними дій, про що вказано у п. п. 15 Договору купівлі продажу, а саме: сторони стверджували, що однаково розуміють значення і умови вказаного договору та його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, а також те, що договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину і не є правочином, що вчиняється відчужувачами під впливом тяжкої для них обставини і за вкрай невигідних умов. Сторони стверджували, що зміст вказаного договору, зміст зазначених в ньому статей чинного законодавства їм зрозумілі, питань, які б залишилися нез'ясованими і незрозумілими для них, немає, а також те, що сторони не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті спірного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, усі ствердження ОСОБА_2, ОСОБА_4 обумовлені у позовної заяві та на протязі усього часу розгляду справи не знайшли жодного підтвердження.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними у судовому засіданні та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7,8,10,11,15,209,212-215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, про визнання договорів недійсними- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя А. Ю. Бойчук