Справа № 2-1171/2008 Головуючий у І інстанції Машкіна В.В.
Провадження № 22-ц/780/609/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 1 17.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2008 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування. Заявлені вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_6, після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке складається із земельної ділянки 2,9 га. на території Дулицької сільської ради, належної спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 вартістю 34630 грн. Вона є спадкоємцем першої черги після смерті батька, прийняла спадщину шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном, після його смерті володіє предметами побуту, правовстановлюючими документами. Крім неї, є ще спадкоємці першої черги - сестри ОСОБА_4 та ОСОБА_5, але вони відмовилися від своєї частки в спадковому майні на її користь. Оформити спадщину в нотаріуса не може, оскільки пропустила строк подачі відповідної заяви. Просила встановити факт прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном; визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 2,9 га. на території Дулицької сільської ради, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2008 року позов ОСОБА_3 задоволено, встановлено факт, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнано за позивачем право власності на земельну ділянку розміром 2,9 га. в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 20 грудня 1996 року на ім'я ОСОБА_6

ОСОБА_2, вважаючи, що його права порушені рішенням Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2008 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що на момент смерті батька був зареєстрований і постійно проживав з ним в одному будинку, вів спільне господарство, а після смерті продовжував володіти даним майном та проживати в ньому, вважається таким, що прийняв спадщину. У серпні 2016 року при витребуванні у сільській ради довідки для оформлення спадщини йому стало відомо про заповіт, оформлений батьком на своїх п'ятьох дітей, та оспорюване рішення. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача в нотаріальну контору та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутні також докази фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. До того ж, до складу спадщини входило право спадкодавця не на земельну ділянку, а на земельну частку (пай), тому у суду не було підстав визнавати право власності на земельну ділянку за позивачем.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_6 належало право на земельну частку (пай) в розмірі 2,9 умовних кадастрових гектарів у КСП «Щедрий колос» Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 20 грудня 1996 року.

11 квітня 1995 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і в чому б не виражалось, він заповідає: житловий будинок і майно в ньому на своїх дітей в рівних частинах: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, автомашину «Запорожець» НОМЕР_2 - ОСОБА_2, мотоцикл НОМЕР_3 - ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяви до Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області про відмову від спадщини, не заперечували проти видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я сестри ОСОБА_3

Згідно довідки Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області від 28 вересня 2016 року № 421 спадкове майно ОСОБА_6, який в день смерті був зареєстрований в с. Дулицьке Сквирського району Київської області пров. Голосіївський 9, складалося із земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату серія НОМЕР_1, реєстраційний номер 393 від 20 грудня 1996 року; заповіт № 21 від 04 квітня 1995 року посвідчений виконавчим комітетом Дулицької сільської ради; спадкоємець на день смерті в шлюбі не перебував; спадщину після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_2 прийняв шляхом реєстрації зі спадкодавцем за місцем реєстрації померлого АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з місця реєстрації з даного місця проживання не знімався і на даний час.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тим прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилалася на те, що прийняла спадщину шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном.

Таким чином, до даних правовідносин повинні застосовуватись норми ЦК УРСР.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. ст. 534, 537 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 648, 649 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Таким чином, суду першої інстанції при розгляді даної справи необхідно було встановити коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6, а також тих із них, ким в передбаченому законом порядку прийнято спадщину.

Статтею 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном, або подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Однак від даних дій суд першої інстанції необґрунтовано усунувся, обмежився встановленням прийняття спадщини лише позивачем, незважаючи на те, що доказів вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном нею надано не було взагалі.

Суд першої інстанції також залишив поза увагою, що пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом із тим, доказів наявності постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій в матеріалах справи немає.

Крім того, судом протиправно ототожнено земельну ділянку та земельну частку (пай) та визнано за позивачем право власності на спадкове майно, не з'ясувавши, на який об'єкт власності мав право спадкодавець і відповідно що увійшло до складу спадкової маси.

Так, земельна частка (пай) є правом на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ст. 79 ЗК України).

Отже, визнаючи право власності на земельну ділянку, яка спадкодавцю в натурі не виділялась, суд фактично визнав за позивачем право власності на неіснуючий об'єкт цивільного права.

Відтак рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Оскільки позивачем не було надано доказів прийняття спадщини, інші спадкоємці, зокрема ОСОБА_2, не були залучені до участі в справі, що порушило їх права, а передбачених законом підстав для визнання права власності на земельну ділянку не існувало взагалі, позов ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку задоволенню не підлягає.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги 606,33 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2008 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 606,33 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.