Справа № 359/5047/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/419/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 45 12.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Волинець Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориспільської міської ради Київської області, виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, третя особа - орган опіки та піклування - Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Бориспільської міської ради Київської області, виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, третя особа - орган опіки та піклування - Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області про визнання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 відмовлено повністю.

На обгрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що законодавець передбачив, що за дітьми, позбавленими батьківського піклування, зберігається право на жиле приміщення на час їх відсутності, або до досягнення ними повноліття, а також передбачено, що строк, протягом якого у разі відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається право на жиле приміщення може бути продовжений наймодавцем, а у разі спору - судом.

Встановлено, що спір між наймодавцем - виконавчим комітетом Бориспільської міської ради та відсутніми малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу продовження строку, протягом якого зберігаються їх право на користування житлом відсутній.

При цьому, ані виконавчий комітет Бориспільської міської ради, як розпорядник житлового фонду, ані Бориспільська міська рада, як уповноважений власником орган, не оспорюють право малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, куди після їх усиновлення була вселена позивач.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що порушені права позивача унаслідок реєстрації в займаному позивачем жилому приміщенні малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суду надано не було.

Доводи щодо сплати позивачем надмірних комунальних платежів суд вважає недоведеними і необґрунтованими, оскільки нарахування комунальних платежів здійснюється відповідно до їх фактичного споживання та площі житлового приміщення.

Відсутні також підстави стверджувати, що малолітні вибули до іншого населеного пункту, в інше жиле приміщення на постійне місце проживання, оскільки за відсутності спору з наймодавцем та з урахуванням вищенаведених положень п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР та ст.ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства», вони мають право на повернення до раніше займаного ними жилого приміщення до досягнення ними повноліття.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та недоведеним, в зв'язку з чим задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Апелянт просить скасувати рішення і задовольнити заявлені позовні вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 зареєстрована з 18.07.2014 року, проживає та є наймачем особового рахунку квартири АДРЕСА_3 опісля смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року попереднього квартиронаймача ОСОБА_5 ( а.с. 5, 7, 8, 9 ).

Окрім позивача, в спірному жилому приміщенні проживали малолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які були зареєстровані в квартирі, відповідно, 30.11.2010 року та 05.02.2013 року ( а.с. 9 ).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2013 року задоволено позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та позбавлено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 батьківських прав відносно їх малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 11 ).

З 18 липня 2013 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживають у спірній квартирі у зв'язку з їх усиновленням ( а.с. 10 ).

Листом Служби у справах дітей та сім'ї Бориспільської міської ради від 23.03.2016 року №01-12-187 зазначену обставину доведено до відома, серед інших, начальника Бориспільської філії по експлуатації газового господарства «Київоблгаз» ( там же ).

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживають у спірній квартирі, позивач 21 червня 2016 року звернулась до суду із зазначеним позовом ( а.с. 2-4 ).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, правильно встановив дійсні обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини та дійшов до висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 18 Закону України"Про охорону дитинства", ст. 107 ЖК України, ст.ст. 10, 11 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необгрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 17, 18 Закону України"Про охорону дитинства", ст. 15 ЦК України, ст.ст. 72, 107 ЖК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляції, зокрема, про те, що, апелянт є квартиронаймачем, зареєстрована та проживає в спірній квартирі, діти не проживають в квартирі та усиновлені за участю органу опіки та піклування, який повинен був зняти дітей з реєстрації, вони ( діти ) втратили право користування жилим приміщенням, позивач несе надмірні витрати за комунальні послуги унаслідок чого порушуються права ОСОБА_2, у силу викладеного та на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності в частині тверджень щодо необхідності зняття дітей з реєстрації опісля усиновлення, вони ( діти ) втратили право користування жилим приміщенням, та не спростовують висновок суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог і не є, у даному разі, підставою для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, ОСОБА_2 не позбавлена можливості в установленому законом порядку вирішити питання звільнення від сплати комунальних послуг, якщо вони нараховуються із врахуванням долі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відтак, підстав для скасування оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не вбачає у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України, згідно положень якої не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориспільської міської ради Київської області, виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, третя особа - орган опіки та піклування - Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба