АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2074/16-ц Номер провадження 22-ц/786/163/17Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Одринської Т.В..,
Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.
при секретарі : Коротун І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою голови правління ПАТ "Армапром" - Кравченко А.Д.
на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства " Армапром", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача- Голови правління ПАТ "Армапром" - ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів ,
В С Т А Н О В И Л А :
07 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Армапром», в якому прохав поновити його на посаді токаря 2 розряду механоскладального цеху № 9 ПАТ «Армапром» з 15 травня 2015 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час з 15 травня 2015 року по день винесення рішення суду в сумі 52574 грн. 88 коп. та 10000 грн. в рахунок компенсації заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що наказом № 159/к від 15 травня 2015 року по ПАТ «Армапром» його було звільнено у зв`язку з призовом на військову службу по п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП. Позивач вказує, що його звільнення проведено з порушенням ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» в редакції закону від 15 січня 2015 року, яким передбачено, що за громадянами, які призвані на військову службу, зберігається місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності. Також, позивач прохав поновити йому строк звернення до суду за вирішенням трудового спору з підстав того, що, перебуваючи на строковій військовій службі він не міг повною мірою реалізувати свої права.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства " Армапром" про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Армапром" на користь ОСОБА_1 компенсаційні виплати в розмірі середнього заробітку з 16 травня 2015 року по 15 травня 2016 року в розмірі 34157 грн. 50 коп. з утриманням відповідачем обов`язкових платежів передбачених діючим законодавством та 1000 грн. (тисячу) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позову- відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Армапром" на користь держави судовий збір в розмірі 358 грн. 05 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Армапром" на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 137 грн.80 коп.

З рішенням суду не погодився відповідач, в зв`язку з чим голова правління ПАТ "Армапром" - ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим в зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
При цьому апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач у справі був звільнений без будь яких порушень законодавства. Посилання суду першої інстанції на норми ЗУ « Про військовий обов`язок та військову службу» вважає безпідставними, оскільки підприємство при звільненні позивача керувалося нормами трудового законодавства, які мають пріоритетний характер перед спеціальним законом. Також, вказав, що на час звільнення позивача, норми КЗпП України не містили пільги для осіб, які призивались саме на строкову службу.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, за необхідне її відхилити з наступних підстав.
Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.
Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 01 грудня 2014 року прийнятий на роботу в ПАТ "Армапром" на посаду токаря 2 розряду механоскладального цеху № 9 .

Наказом від 15 травня 2015 року № 159/к , що виданий головою правління "Армапром» ОСОБА_3 , звільнено ОСОБА_1 , токаря 2 розряду МСЦ № 9 з 15 травня 2015 року у зв`язку із призовом на військову службу, п. 3 ст. 36 КЗпП України / а.с. 5, 45/.

Відповідно до відомостей наявних у військовому квитку позивача, він призваний на строкову військову службу 27 травня 2015 року і дотепер проходить її у військовій частині НОМЕР_1 . /а.с.10/.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми закону, який прийнятий пізніше та має спеціальних характер, а саме: ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою передбачено гарантію громадянам України, які призвані на строкову військову службу в збереженні місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, але не більше одного року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача було проведено з порушенням норм законодавства, виходячи з наступного.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015 № 116-VIII, гарантії щодо збереження місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності поширено на працівників громадян України, які призиваються на строкову військову службу в особливий період. Гарантії згідно із Законом про військову службу призовники отримали з 08.02.2015 (дата набрання чинності Законом № 116). При цьому Законом № 116 законодавець вніс зміни лише до Закону про військову службу.

При цьому, зміни до статі 119 КЗпП України та п.4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України щодо гарантій, які надавали гарантії особам, які призвані на строкову військову службу щодо збереження місця роботи та середнього заробітку, були внесені Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 433-VIII від 14 травня 2015 року, який набрав чинності 11.06.2015.

В свою чергу, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та дійшов правомірного висновку, що звільнення ОСОБА_1 , яке проведено ПрАТ «Армапром» на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є незаконним.

Оскільки сторонами не оспорюється сума та період за який розраховано середній заробіток позивача, колегія суддів в порядку статті 303 ЦПК України, вважає вірним розрахунок суду про стягнення з відповідача компенсійних виплат в розмірі середнього заробітку за період з 16 травня 2015 року по 15 травня 2016 року в розмірі 34157 грн. 50 коп.

Крім того, у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що незаконними діями відповідача ОСОБА_1 було завданої моральної шкоди, яка виразилась у його моральних переживаннях внаслідок неправомірного звільнення та втрати заробітку.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу голови правління ПАТ "Армапром" - Кравченко А.Д. відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.
Головуючий суддя : ______________ Т.В.Одринська

Судді: _______________А.І.Дорош _______________ В.М.Триголов