Справа № 379/735/16-ц Головуючий у І інстанції Василенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/215/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 38 12.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин спадкового майна, що залишилось після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, який проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Умотивовує позов тим, що вона та її сестра - відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємцями другої черги після смерті їхнього брата - ОСОБА_5 Вказує, що у АР Крим проживає їхній брат ОСОБА_4, який відмовився від своєї частки спадщини на користь неї, через що вважає необхідним звернутися до суду із вимогою про збільшення її частки у спадковому майні.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 13 вересня 2016 року позов задоволено, визнано право власності за ОСОБА_3 на 5/8 частин спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що нотаріусом не було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину, при цьому позивачка не позбавлена можливості отримати спадкове майно у розмірі прийнятої нею частини, через що, на її думку, у суду не було законних підстав для задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка належним чином обґрунтувала заявлені нею позовні вимоги та надала належні і допустимі докази на їх підтвердження.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат сторін у справі ОСОБА_5, який до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9).

За життя ОСОБА_5 заповіту не залишив, а спадкоємців першої черги не мав, а спадкоємцями другої черги є його сестри, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4.(а. с. 34-83).

При цьому, брат спадкодавця ОСОБА_4, що на даний час проживає в Автономній Республіці Крим 25 березня 2016 року склав заяву про відмову від належної йому частки у спадщині на користь позивачки, яка посвідчена «нотаріусом Червоногвардійського районного нотаріального округу Республіки Крим» (а. с. 11).

У подальшому, ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори із заявою, в якій, пославшись на вищевказану письмову відмову її брата ОСОБА_4, просила збільшити її частку у спадковому майні (а. с. 17).

Роз'ясненням від 05 травня 2016 року державного нотаріуса Таращанської РДНК Київської області Калітенко Л.Б. було повідомлено ОСОБА_3 про те, що заява ОСОБА_4, яка була посвідчена нотаріусом Червоногвардійського районного нотаріального округу Республіки Крим, не може бути прийнята нотаріусом для вчинення будь-яких нотаріальних дій, оскільки не відповідає вимогам законів України та запропоновано для встановлення дійсності заяви ОСОБА_4 звернутися до суду (а. с. 18).

При цьому, дії нотаріуса ОСОБА_3 не оскаржувала.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Ст. 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази відмови нотаріусом позивачці в оформленні її прав на спадщину, або/чи відсутності умов для одержання свідоцтва про право власності на спадщину в нотаріальній конторі, чого місцевий суд не врахував, при цьому в основу свого рішення прийняв як доказ заяву ОСОБА_4 від 25 березня 2016 року про відмову від спадщини, яка не відповідає вимогам ст.ст.1273,1274 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та наявність у позивачки умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, відповідно до ст. 309 ЦПК України, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи і неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 13 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: