АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/650/17 Справа № 186/1974/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 23 грудня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (далі ПАТ «Астра Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №05004, за умовами якого, банк надав кредит у розмірі 145.400 грн. з розрахунку 22,00% річних за користування кредитом строком до 23 грудня 2015 року.

Зазначали, що з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору №05004, 23 грудня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №05004/П1.

З цією ж метою, 23 грудня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки №05004/П2.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ними було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Астра Банк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок чого до них переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Посилаючись на те, що всупереч умовам договору про надання кредиту, договору поруки, відповідачі у повному обсязі не виконують свої зобовязання по поверненню кредиту, не здійснюють чергові погашення, чим порушують взяті на себе зобовязання, передбачені умовами кредитного договору та договорами поруки, внаслідок чого станом на 23 жовтня 2014 року допустили заборгованість в розмірі 63.484 грн.72 коп., яка складається з наступного: 47.350 грн.39 коп. заборгованість по тілу кредиту; 16.134 грн.33 коп. - заборгованість по відсоткам, яку просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року провадження в частині стягнення з відповідачів заборгованості по тілу кредиту закрите.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в частині стягнення 16.134 грн.33 коп., заборгованість по відсоткам, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року ухвалу Першотравенського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року про закриття провадження в частині стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту скасовано.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно ст.ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.525,526,530,629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормами ст.ст.553,554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 23 грудня 2008 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 було укладеного кредитний договір №05004, за умовами якого, банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 145.400 грн., з розрахунку 22,00% річних за користування кредитом на строк до 23 грудня 2015 року.

Кредит надавався позичальнику на купівлю FORD, Mondeo, Легковий-седан-В.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат позичальник в день укладання договору уклав договір застави автомобіля FORD, Mondeo, Легковий-седан-В (а.с.5-12).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Банк виконав умови кредитного договору надавши грошові кошти.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_3 23 грудня 2008 року було укладено договір поруки №05004/П1.

23 грудня 2008 року з тією ж метою між банком та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки №05004/П2.

Відповідно до умов договорів поруки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком по борговим зобов'язанням ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору (а.с.13-17,18-22).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2012 року, яке чинне на даний час, з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 була стягнута заборгованість за спірним кредитним договором, яка утворилася станом на 14 березня 2012 року у розмірі 51.870 грн.50 коп.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та позивачем по справі було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого, в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Астра Банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до позивача прав вимоги до боржників, до позивача переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.26-27,34-35,36-36-37).

До позовної заяви банком додано довідку заборгованості на загальну суму 63.484 грн.72 коп., яка складається з наступного: 47.350 грн.39 коп. заборгованість по тілу кредиту; 16.134 грн.33 коп. - заборгованість по відсоткам (а.с.26).

Також банком надано розрахунок заборгованості за спірним кредитом станом на 02 грудня 2015 року у розмірі 181.248 грн.87 коп.(а.с.118-121).

Залишаючи позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідачів у солідарному порядку відсотків за спірними кредитним договором у розмірі 16.134 грн.33 коп. без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості позовної вимоги про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості по кредитному договору, яка складається із заборгованості по сплаті відсотків, не зараховано в суму основного боргу 30.000 грн., які сплачені відповідачем, та не надано розрахунку заборгованості з врахуванням сплачених відповідачем сум.

Однак, погодитися з такими висновками суду у повній мірі неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» у заявленому ними викладі є безпідставними виходячи з наступного.

Наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту (ч.2 ст.1054 ЦК України і ч.2 ст.1050 ЦК України).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2012 року з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 була стягнута заборгованість за спірним кредитним договором, яка утворилася станом на 14 березня 2012 року у розмірі 51.870 грн.50 коп. (а.с.63-64).

Відповідачами позов про стягнення з них заборгованості було визнано.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між сторонами мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої.

Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання (ст.ст.530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз.1,2 п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня №5 судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки (штрафів) поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

В даному випадку банк має право лише на стягнення витрат, передбачених ст.625 ЦК України.

З позову ПАТ «Дельтам Банк» від 14 листопада 2014 року (а.с.2-4) вбачається, що вимоги до відповідачів в порядку ст.625 ЦК Україні банком заявлені не були.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2012 року була стягнута саму боргу станом на 14 березня 2012 року, а вимог про припинення кредитного договору сторонами предявлено не було, не можуть слугувати підставою для задоволення позову банку оскільки, звернувшись до суду з позовом банк змінив строк виконання зобовязання.

Посилання апеляційної скарги на те, що відступлення права вимоги відбулося лише 02 грудня 2013 року, а отже вони набули право вимоги на стягнення заборгованості саме у розмірі 63.484 грн.72 коп. є безпідставним.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про залишення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» без задоволення.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_5