АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/9940/15-ц
Провадження № 22-ц/792/79/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Гриньова А.М.

з участю : представник позивача, відповідача, його представників

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/9940/15-ц за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання розписки безгрошовим зобов'язанням.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін,, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційними скаргами, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом, вказувала, що 15 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_1 було укладено договір позики, факт укладення якого підтверджується власноручно написаною ОСОБА_1 розпискою. Відповідно до умов якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 250 000 тис. грн. Оскільки в розписці не було зазначено строку повернення коштів, то в квітні 2015 року позивач звернулася до відповідача із листом-вимогою про повернення позики. Однак, відповідач кошти не повернув, в зв'язку із цим позивач звернулася до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики в сумі 250 000 тис. грн. ОСОБА_1 в червні 2015 року звернувся до ОСОБА_2 із зустрічним позовом про визнання розписки безгрошовим зобов'язанням внаслідок неукладення договору позики. Вказував, що текст розписки ставить під сумнів передачу йому грошових коштів, оскільки фактично ніяких коштів від ОСОБА_2 не отримував. Крім того, про безгрошовість розписки свідчить невизначеність валюти грошового зобов'язання, оскільки текст розписки спочатку містить посилання на те, що ним отримано від ОСОБА_2 кошти в сумі 250 000 тис. грн., що еквівалентно 21186 дол. США, а в подальшому розписка містить посилання, що гроші в сумі 21186 дол. США отримано повністю.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 червня 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом.

___________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції - Заворотна О.Л. Провадження № 22-ц/792/79/17

Доповідач -Костенко А.М. Категорія № 19

У липні 2015 року ОСОБА_2 подала письмову заяву про зміну підстави позову, вказавши, що ОСОБА_1 отримав від неї кошти в сумі 250 000 тис. грн., безпідставно, між нею та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини, в зв'язку із чим на підставі ст. 1212 ЦК України просила стягнути із відповідача 250 000 тис. грн. та судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 жовтня 2016 року відмовлено в задоволені первісного та зустрічного позовів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволені зустрічного позову до ОСОБА_2 про визнання розписки безгрошовим зобов'язанням та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати розписку від 15 грудня 2014 року складену від його імені на ім'я ОСОБА_2 про отримання 250 000 тис. грн. безгрошовим зобов'язанням. Вказував, що аналіз розписки, її зміст, висновки експертизи та свідчення ОСОБА_2, які вона давала на досудовому слідстві по кримінальному провадженню, яке відкрито за його заявою дають підстави стверджувати, що він не отримував кошти за розпискою від 15 грудня 2014 року, яку змушений був написати за вимогою ОСОБА_2 під диктовку та примус ОСОБА_4. Крім того, саме з метою унеможливити подальше звернення ОСОБА_2 до суду, з будь яких інших правових підстав, з посиланням на текст та зміст спірної розписки від 15 грудня 2014 року він просив суд визнати факт відсутності передачі коштів за спірною розпискою та визнати цей документ - розписку безгрошовим зобов'язанням.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2 з рішенням суду в частині відмови в задоволені первісного позову не погоджується, просила його скасувати та постановити нове, яким первісний позов задовольнити та стягнути із ОСОБА_1 на її користь безпідставно набуте майно у вигляді грошей в сумі 250 000 тис. грн., вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки позивачем надано достатні, належні та допустимі докази на підтвердження правових підстав для задоволення її позову. Вказувала, що ОСОБА_1 отримав від неї кошти в сумі 250 000 тис грн., що підтверджується написаною ним власноруч розпискою 15 грудня 2014 року. Кошти відповідач отримав відповідно до їхньої усної домовленості за домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1. З метою переоформлення права власності на дане домоволодіння відповідач підписав в нотаріуса генеральну довіреність на ім'я ОСОБА_2. Проте, коли ОСОБА_2, звернулася до нотаріуса з метою переоформлення їй стало відомо, що ОСОБА_1 скасував довіреність. ОСОБА_1 на листи ОСОБА_2 з вимогою повернення коштів не відповідає, уникає зустрічей, на усні звернення з вимогою про повернення коштів постійно ігнорує, що свідчить про небажання ОСОБА_1 повертати позичені кошти. Безпідставно було взято до уваги висновок експертизи, що підпис від імені ОСОБА_1 виконаний ним самим рукописним способом під впливом якихось збиваючих факторів природного характеру. ОСОБА_2, вважає, що вказуючи ймовірність збиваючих факторів, експерт мав на увазі особливість письмово-рухової навички автора, а не психічне насильство або погрозу його застосування. Крім того, посилання відповідача на загрозу застосування до нього насильства з боку ОСОБА_4 при складанні розписки нічим не підтверджується.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 власноручно написана розписка, за змістом якої він отримав від ОСОБА_2 250 000 грн., що еквівалентно 21186 доларів США за наступні об'єкти: державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, який знаходиться в АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, інвентарний номер 9860089, реєстровий номер 1-70, загальною площею 56 кв. м., крім цього зазначено, що до розписки додано договір купівлі-продажу будинку від 15.02.2006р. за номером 3-613, технічний паспорт.

В цей же день, 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність на представлення своїх інтересів, в т.ч. з правом продажу нерухомого майна, терміном на двадцять років.

12 січня 2015 року ОСОБА_1 припинив дію вказаної довіреності.

09 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 із листом-вимогою про повернення 250 000 грн., згідно договору позики.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначила, що між нею та відповідачем було укладено договорі позики, однак під час розгляду справи змінила свої вимоги та просила суд стягнути з відповідача вищевказані грошові кошти як безпідставно набуте майно.

У відповідності до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбаченихст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так не може бути взята до уваги як беззаперечний та достеменний доказ безпідставного набуття відповідачем грошових коштів позивача в сумі 250 000 грн. вищевказана розписка.

Як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_2 в ході досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001598, остання показала, що вона мала перерахувати грошові кошти в сумі 38000 грн. громадянину ОСОБА_5, але помилилась та помилково перерахувала ці грошові кошти в сумі 38 000 грн. ОСОБА_1

В судовому порядку ОСОБА_1 було зобов'язано повернути їй ці кошти та було накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1.

14 грудня 2014 року вона подзвонила ОСОБА_1 та запропонувала розібратись з даною ситуацією. В цей же день вони зустрілись та в ході з'ясування ситуації ОСОБА_1 сам надав їй документи на вказаний житловий будинок. Після цього, присутній при цьому громадянин ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_1 написати розписку і ОСОБА_1 власноручно написав розписку, що передав їй документи та отримав від неї 250 00 грн., в еквіваленті 21186 доларів США. Дану суму ОСОБА_1 диктував ОСОБА_4 та дана сума мала бути їй відшкодована за те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за спільною змовою обманули її.

Після цього в нотаріуса вони склали генеральну довіреність на її ім'я щодо оформлення документів на будинок.

Вищевказану розписку вони писали один одному для того, щоб вона мала гарантію на те, що ОСОБА_1 не скасує довіреність та в неї була б можливість оформи будинок на себе.

Отже з даних позивачем показів як свідком з попередженням її про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень вбачається, що сама позивач чітко пояснила, що ніяких коштів по розписці від ОСОБА_1 вона не отримувала, а розписка була написана з метою гарантії не скасування відповідачем довіреності щодо розпорядження його житловим будинком.

Про непослідовність та суперечливість тверджень позивача щодо набуття відповідачем її грошових коштів за даною розпискою свідчить і її правова позиція в даній цивільній справі, первинний позов ґрунтувався на правовій підставі як стягнення грошових коштів за договором позики, потім вимоги було змінено з обгрунтуванням позову на нормах ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, за висновком судової почеркознавчої експертизи рукописний текст розписки від 15.12.2014 та підпис під розпискою виконаний ОСОБА_1 під впливом на процес письма якихось збиваючих факторів природного характеру (незвичний стан виконавця, стан стресу, хвилювання). Текст розписки складено автором не самостійно, а за участю іншої особи шляхом диктування.

Будь-яких інших доказів в підтвердження безпідставного набуття відповідачем грошовими коштами позивача остання до суду не надала.

При цьому, суд відхиляє покази свідка ОСОБА_4 щодо передачі коштів в його присутності відповідачем позивачу 15 грудня 2014 року, оскільки дані покази суперечать показам самого позивача, дані нею в ході кримінального провадження, оскільки в цих показах сама позивач зазначила, що розписка відповідачем писалась під диктовку ОСОБА_4, а факт написання розписки під диктовку іншої особи встановлено висновком судової почеркознавчої експертизи.

Оцінивши всі докази в їх сукупності слід прийти до висновку, що позивачем не надано, а судом не здобуто достатніх та достеменних доказів, щодо безпідставного набуття відповідачем грошових коштів позивача, передачу відповідачем позивачу за розпискою грошових коштів, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в первісному позові є обґрунтованим.

При цьому, суд першої інстанції, відмовляючи в позові за безпідставністю позовних вимог, послався і на те, що між сторонами мали місце і договірні правовідносини, однак по справі встановлено, що між сторонами ніяких договірних правовідносин не виникло, грошові кошти по розписці відповідачу позивачем не передавались, але вказане твердження суду першої інстанції не вплинуло не правильність його рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що ніяким чином не спростовують висновків суду першої інстанції, суперечать наявним у справі доказам, не містять інших доказів в обґрунтування своїх вимог, а ніж ті, які здобуті в судовому засіданні, а тому їх слід відхилити.

Слід також відхилити і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправомірності рішення суду про відмову в його зустрічному позові про визнання розписки безгрошовим зобов'язанням.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Проте, як вбачається з зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 як на підставу зустрічного позову посилався на норми 1046, 1047 Цивільного кодексу України, просив суд визнати розписку безгрошовим зобов'язанням.

Однак, як встановлено судом між сторонами договір позики не укладався, за змістом розписки від 15 грудня 2014 року у ОСОБА_1 не виникає зобов'язання повернути грошові кошти, оскільки він такі кошти від позивача ні в якості позики, ні з інших підстав взагалі не отримував, сама позивач в своїй зміненій позовній заяві вказала про відсутність між сторонами договірних правовідносин Отже, між сторонами не виникло жодних зобов'язальних правовідносин, а тому в силу вимог цивільного законодавства та за умови відмови в первісному позові відсутні підстави визнавати дану розписку безгрошовим зобов'язанням.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Суддя (підпис) Р.С. Гринчук

Суддя (підпис) Л.М. Грох

Згідно з оригіналом А.М. Костенко