РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2, треті особи: Територіальна державна інспекція з питань праці у Харківській області, Київська обєднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ФОП ОСОБА_2, яку у ході судового розгляду уточнив та просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 5850 грн. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він працював у ФОП ОСОБА_2 з 27.10.2015 року до 04.12.2015 року (в цілому 39 днів) на посаді водія-експедитора. з повним робочим днем (8 годин). Місячна заробітна плата позивача за домовленністю мала складати 4500 грн за 1 (один) місяць роботи. З 27.10.2015 року до 16.11.2015 року позивач ремонтував транспортні засоби, що належать відповідачу, зокрема, ремонтував борти, окремі вузли і механізми транспортних засобів. За цей час відповідач склав письмовий трудовий договір, але на підпис давав лише 16.11.2015 року, і одразу дав роботу виїжджати і перевозити вантаж. У трудовому договорі, який було надано ОСОБА_2 заробітна плата позивача була прописана у розмірі 1300 грн., на що відповідач повідомив ОСОБА_1, що це для навмисного ухилення від сплати податків ФОП, і знову запевнив позивача, що гроші він заплатить за домовленністю - 4500 грн. З 16.11.2015 року до 04.12.2015 року позивач здійснив вісім поїздок до смт. Солоницівка, м. Курахове, м.Червоноармійськ, м.Артемівськ з метою організації та перевезення вантажу (клей, металеві скобки, петлі, тощо) і до його прямих обов'язків входило: навантаження, перевезення вантажу, доставка-вантажу належній особі, а доволі часто і розвантажування автомобіля (що зовсім не входило в обов'язки водія). За весь цей час відповідач давав позивачу гроші тільки на дизельне топливо, а чеки позивач повертав йому назад. На прохання позивача виплатити йому заробітну плату за здійснену роботу відповідач почав поводити себе зухвало, вказав, що позивач нікому не зможе довести, що працював у нього найманим працівником, на що ОСОБА_1 звернувся до Київського відділу поліції ГУ НП в Х/о, де слідчий Хальзова Д.І. кваліфікувала дії відповідача за ст. 190 ККУ- шахрайство, внесла відомості до ЄРДР, відкрила провадження №0006200.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомив, направив заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та представник третьої особи Київської обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській областіу судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується копією трудового договору, укладеного між сторонами від 16.11.2015 року, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду водія-експедитора із розміром заробітної плати 1300 грн. на місяць. / а.с.5/

Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку.

Судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він дійсно відпрацював зазначені ним 39 днів, табелю обліку робочого часу не надано та позивачем повідомлено суду, що він взагалі не вівся, домовленість щодо розміру заробітної плати у сумі 4500 грн. на місяць була усною, за договором вона установлена у межах 1300 грн., а сам по собі наданий позивачем трудовий договір факту виконання позивачем своїх трудових обов'язків за договором протягом вказаного періоду не підтверджує. Враховуючи викладене, не знаходять і свого обгрунтування вимоги щодо розрахованої ОСОБА_1 суми заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 5850 грн.

На підставі вищезазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача - ОСОБА_2, у зв'язку з чим відмовляє позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88, 169, 209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 47, 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2, треті особи: Територіальна державна інспекція з питань праці у Харківській області, Київська обєднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області про стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя -