Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 324/336/15 Головуючий у 1 інстанції: Іванченко М.В.
Провадження № 22-ц/778/28/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнило, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначило, що відповідно до укладеного договору № ZPPVGA від 24.03.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 28 260 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.03.2018 року.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 12.12.2014 року має заборгованість в сумі 50 857,23 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 19 743,45 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 16 828,60 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 173,37 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 11 451,94 грн., а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 2 409,87 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачі 24.03.2008 року уклали договір іпотеки № ZPPVGA, відповідно до умов якого останні надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 31,50 кв.м., житловою площею 23,60 кв.м., який розташований за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Набережна, буд. 9, що належить відповідачам на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 36 000 грн.

Також вважає, що відповідачі підлягають виселенню з житла, що є предметом іпотеки.

На підставі зазначеного просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPPVGA від 24.03.2008 року в розмірі 50 857,23 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 31,50 кв.м., житловою площею 23,60 кв.м., який розташований за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Набережна, 9, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ZPPVGA від 24.03.2008р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Набережна, буд. 9; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року по цій справі скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPPVGA від 24.03.2008 року в розмірі 50 857 грн. 23 коп. звернуто стягнення на будинок загальною площею 31,50 кв.м., житловою площею 23,60 кв.м., який розташований за адресою: Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Набережна, буд. 9, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області 27.10.2006 року по реєстру за № 2544, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ZPPVGA від 26.03.2008р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки, за початковою ціною - 36 000 грн., відповідно до договору іпотеки № ZPPVGA від 26.03.2008 року.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 з будинку за адресою: Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Набережна, буд. 9, без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПриватБанк» судовий збір по 503, 23 грн. з кожного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що підвищення позивачем з порушенням встановленого порядку відсоткової ставки за кредитним договором призвело до нарахування відповідачам необґрунтованої заборгованості за кредитним договором та застосування неустойки у формі пені та штрафів. ОСОБА_4 не повідомлявся банком про збільшення його відповідальності за рахунок збільшення відсоткової ставки за кредитним договором. Позивач не надав доказів щодо необхідності застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідачі зареєстровані і проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а у житловому будинку за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Набережна, 9 (предмет іпотеки) відповідачі не проживають і не зареєстровані, тому необхідність їх виселення відсутня.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ZPPVGA, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді непоновлюваної лінії в розмірі 28 260 грн. на наступні цілі: у розмірі 25 200 грн. - на споживчі цілі, в розмірі 3 060 грн. - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 24.03.2018 року.

Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору позичальник повинен щомісяця в період сплати надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 434,62 грн. згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії. Періодом сплати вважається період з 10 по 15 число кожного місяця (т.1, а.с. 12-15).

Пунктом 2.3.1 кредитного договору передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, установленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Зазначений пункт договору позичальником недійсним не визнавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

9 січня 2009 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» № 661-VІ від 12.12.2008р., яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що: фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Скориставшись своїм правом, ПАТ КБ «ПриватБанк» двічі підвищив відсоткову ставку за користування кредитом: з 16.10.2008 року - до 18,12% річних, з 01.02.2009 року - до 29,52% річних.

Таким чином, рішення банку про збільшення процентної ставки були прийняті до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» № 661-VІ від 12.12.2008р.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 20.1.3.2/6-42399 від 31.12.2008 року банк повідомив позичальника ОСОБА_3 про підвищення з 01 лютого 2009 року процентної ставки до 29,52% на рік. При цьому, у разі погашення в строк до 01.02.2009р. суми заборгованості за тілом кредиту: у розмірі 7 237,05 грн., відсоткова ставка за кредитним договором підвищується до рівня 24,48 % річних; у розмірі 12 061,76 грн., відсоткова ставка за кредитним договором не змінюється та залишається на поточному рівні 18,12 % річних (т.1, а.с. 17).

Факт направлення вказаного лист ПАТ КБ »ПриватБанк» на адресу ОСОБА_3 підтверджується копією замовного листа від 08.01.2009р. та копією реєстру № 394 ip з відбитком штемпелю поштового відділення, який датований 08.01.2009р. (т.1, а.с. 18).

Отже, банк виконав обовязок щодо повідомлення позичальника про одностороннє підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання.

Виходячи з аналізу ст.ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом № 661-VІ.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19.12.2012 року по справі № 6-149цс12.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, сторони кредитного договору домовились про підстави та механізм збільшення процентної ставки, який полягає у направленні кредитором на адресу позичальника письмового повідомлення про зміну процентної ставки. Рішення про збільшення процентної ставки за кредитом прийнято банком до набрання чинності Законом № 661-VІ, позичальника було повідомлено про зміну умов договору у передбаченому кредитним договором порядку (шляхом відправлення на його адресу письмового повідомлення).

Як розяснив у п. 28 Постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» двічі підвищив відсоткову ставку за користування кредитом - з 16.10.2008 року та з 01.02.2009 року.

З виписки по погашенню заборгованості за кредитним договором з 24.03.2008р. по 16.04.2015р. видно, що ОСОБА_3 з квітня по жовтень 2008 року сплачувала щомісячний платіж у сумі 450 грн., з листопада 2008 року по січень 2009 року сплачувала щомісячний платіж у сумі 470 грн., а з лютого 2009 року в розмірі 650 грн. Платежі за підвищеною процентною ставкою позичальник сплачувала по березень 2011р. включно, що свідчить про обізнаність позичальника ОСОБА_3 щодо підвищення відсоткової ставки з 16.10.2008 року - до 18,12% річних, з 01.02.2009 року - до 29,52% річних та про прийняття пропозиції Банку, погодження нею погашення сум наданих кредитних коштів з урахуванням розміру підвищеної процентної ставки(т.1, а.с. 180-185).

Останнє погашення ОСОБА_3А за кредитним договором здійснила 12.11.2013р. (т.1, а.с. 5-8, 180-185).

За положеннями ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки кредитним договором встановлений обовязок позичальника повертати позику частинами (з розстроченням), а ОСОБА_3 допущено неналежне виконання зобовязань, то банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, набув права вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За розрахунком банку у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором ОСОБА_3 станом на 12.12.2014 року має заборгованість в сумі 50 857,23 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 19 743,45 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 16 828,60 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 173,37 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 11 451,94 грн., а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 2 409,87 грн. ( т.1, а.с. 5-8).

Правильність наданого Банком розрахунку розміру заборгованості відповідачами не спростована, доказів в обґрунтування його неправильності ані суду першої, ані апеляційної інстанції не надано. Розрахунок відповідає умовам кредиту, відображає прийняті платежі, періоді несплати за кредитом, нарахування процентів, штрафів, пені за договором і не дає підстав ставити його під сумнів.

Відповідно до п.5.5. Кредитного договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів в договорі встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

В забезпечення виконання зобовязань відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором № ZPPVGA від 24.03.2008 року між позивачем та відповідачами 26.03.2008 року був укладений договір іпотеки (т.1, а.с.19-21).

Згідно з п. 35.3 договору іпотеки в іпотеку було надано нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 31,50 кв.м., житловою площею 23,60 кв.м. , який належить іпотекодавцям ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області, 27.10.2006 року по реєстру № 2544. Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 36 000 грн.

Відповідно до п. 18.8.1 договору іпотеки банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

На виконання положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 24 договору іпотеки листом від 14 квітня 2013 року № 30.1.0.0/2-584 банк направив відповідачам письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та повідомив, що у разі її невиконання, задовольнить свої вимоги за рахунок заставленого майна (т.1, а.с. 9). Згідно копій реєстру поштових відправлень та квитанції вищевказаний лист направлено 19.04.2013 року (т.1, а.с. 10).

Вимога іпотекодержателя залишилася без задоволення, тобто кредит позичальником достроково не повернуто та проценти не сплачені.

Обставина щодо отримання відповідачами письмової вимоги банку не має правового значення для вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, виходячи з розяснень, що надані судам у п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України порушені права кредитора підлягають судовому захисту, а тому вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено у ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

З п.18.8 договору іпотеки вбачається, що іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 29 договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи зазначене, підписуючи іпотечний договір, сторони погодили порядок задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Така остання правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16.

Відповідно до звіту з незалежної оцінки ТОВ «Земля і право» від 15.12.2016 року ринкова вартість обєкту оцінки будинку, загальною площею 31,50 кв.м., житловою площею 23,60 кв.м., який розташований за адресою: Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Набережна, буд. 9, становить 131368 гривень (т.2, а.с.135-169).

Як повідомив в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 (т.2, а.с.186) Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» погоджується із зазначеною вартістю предмету іпотеки в сумі 131 368 гривень.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що згідно із ч.ч. 1,2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у ч. 1 якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. З ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, від 07 жовтня 2015 року № 6-1468св15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Судом першої інстанції також встановлено та не заперечується сторонами, що переданий в іпотеку житловий будинок був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у власності відповідачів знаходиться інше житлове приміщення ніж житловий за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Набережна, буд. 9.

За таких обставин, ухвалене в справі судове рішення не може вважатися законним й обґрунтованим, тому, відповідно до ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги частково та ухвалення нового рішення в справі про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з ОСОБА_3, ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 1 006,46 грн. (752,17 грн. + 254,29 грн. = 1 006,46 грн.).

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню у рівних частках судовий збір по 503,23 грн. (1 006,46 грн. : 2 = 503,23 грн.) з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPPVGA від 24.03.2008 року в розмірі 50 857 (пятдесят тисяч вісімсот пятдесят сім) грн. 23 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 19 743,45 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16 828,60 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 173,37 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 11 451,94 грн., штрафу (фіксована частина) - 250 грн., штрафу (процентна складова) - 2 409,87 грн., звернути стягнення на будинок загальною площею 31,50 кв.м., житловою площею 23,60 кв.м., який розташований за адресою: Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Набережна, буд. 9, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області 27.10.2006 року по реєстру за № 2544, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ZPPVGA від 26.03.2008р.) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки, за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в сумі 131 368 (сто тридцять одна тисяча триста шістдесят вісім ) гривень.

В задоволенні решти позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір по 503 (пятсот три) гривні 23 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: