Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер333/114/17 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
Номер провадження 22-ц/778/2154/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до відповідача: ОСОБА_6 про стягнення 300 доларів США, що складає 8 343 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.12.2016 р. між сторонами укладено попередній договір про продаж у майбутньому в строк - до 30.12.2016 р. частини квартири АДРЕСА_1. На виконання вказаного договору позивачем були передані відповідачу грошові кошти в сумі 300 доларів США. Разом з тим, як вказував позивач, ОСОБА_6 не отримала згоду співвласника на продаж частки у спільній частковій власності та відмовилась повернути позивачу передоплату в сумі 300 доларів США. Враховуючи не повернення відповідачем в добровільному порядку суми авансового платежу, позивач просить суд, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 610, 611, 612, 624 ЦК України позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_6 300 доларів США, що станом на 05.01.2017 р. складає 8 343 грн.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 27 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що попередній договір є нікчемним а тому відсутні і підстави для повернення коштів.

Судова колегія не погоджується з таким обґрунтуванням підстав для відмови в позові.

Судом попередньої інстанції встановлено, що 01.12.2016 року між агентством нерухомості «Власник» (Агентство), ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець) укладено попередній договір, за умовами якого (п. 1.1.договору) сторони зобовязуються в строк до 30.12.2016 р. укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження обєкта нерухомості, в подальшому основний договір, за яким Продавець зобовязується передати Покупцю у власність нерухомість, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з п. 1.2. попереднього договору, умовами основного договору є договірна ціна продажу, що на момент укладення договору за згодою сторін еквівалентна 3 500 доларів США. Всі розрахунки між сторонами здійснюються в доларах США. Право власності виникає у Покупця з моменту нотаріального оформлення та державної реєстрації права власності на Обєкт в Держреєстрі.

За умовами п. 1.3. наведеного вище договору, Покупець передав, а Продавець отримав грошову суму в розмірі, що еквівалентно 300 доларам США, як попередню оплату у рахунок вартості Обєкту, решту грошових коштів від вартості обєкту, Покупець оплачує Продавцю безпосередньо при підписанні Основного договору. Нотаріальне оформлення Основного договору оплачує Покупець (п. 1.4. договору). Відповідно до п.п. 2.1.5., 2.2.2. попереднього договору, Продавець зобовязався продати Обєкт Покупцю в строк та за ціною, визначених в п.п. 1.1., 1.2. цього договору, а Покупець зобовязався добровільно та чесно здійснити розрахунок з Продавцем згідно з п.п. 1.2., 1.3.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання і діє до укладення Основного договору (п. 4.2. попереднього договору).

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 21.12.2016 р., ОСОБА_5 повідомляє ОСОБА_6, що йому стало відомо про відсутність згоди співвласника квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на продаж 23/50 частин квартири. У звязку з чим, позивач просить відповідача повернути протягом 10 днів грошові кошти в сумі 8 100 грн., що еквівалентно 300 доларам США, які були отримані останньою за попереднім договором від 01.12.2016 р.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_3, яка була предметом зазначеного попереднього договору, належить на праві власності на підставі договору дарування від 12.05.2006 року ОСОБА_7 (а.с. 31-32).

В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена довіреність від 13.06.2013 року строком на 10 років, за якою ОСОБА_7 цією довіреністю уповноважує відповідача у цій справі ОСОБА_6 бути його представником та розпоряджатися його майном з чого б воно не складалось, з правом укладати від його імені угоди, купувати , продавати його майно (а.с. 38).

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно з правилами ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов'язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням при чому негайно.

Вирішуючи спір, на зазначені положення закону суд уваги не звернув.

Відповідач у справі посилалась на те, що укладаючи попередній договір купівлі-продажу квартири, яка їй не належить вона діяла як представник ОСОБА_7 ОСОБА_1 позивач у справі пояснив, що він знав, що квартира належить не відповідачці у цій справі, і остання діяла на підставі довіреності від власника квартири, однак гроші він передавав саме їй.

За частиною 3 ст. 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст. 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що укладаючи вказаний попередній договір відповідач діяла не в своїх інтересах а в інтересах власника майна ОСОБА_7, який при цьому до участі в справі не притягувався.

Як зазначено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Діючим Цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено право апеляційного суду залучати до участі у розгляді справи в порядку ст. 33 ЦПК України належних відповідачів, бо справа вже розглянута.

Зважаючи на те, що спір про повернення коштів виник між позивачем і ОСОБА_7, який не був залучений до участі у справі, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав для відмовити в позові, оскільки спір розглянуто з неналежним відповідачем.

Вказане судове рішення не позбавляє ОСОБА_5 права пред'явити позов до належного відповідача.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 27 березня 2017 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: