Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/9731/16-ц
Номер провадження2/711/357/17
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючий суддя Дунаєв С.О.
при секретарі Нарадько Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Олімп» про визнання права власності та зняття арешту з майна, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Центральний відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області,
Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 10.11.2016р., звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив визнати за позивачкою право власності на майно, яке було описане й арештоване державним виконавцем в порядку звернення стягнення на майно КС «Олімп» задля виконання судових рішень про стягнення з КС «Олімп» на користь різних фізичних осіб грошових коштів. В обґрунтування позову зазначено, що спірне майно є призваною власністю позивачки, бо було придбане нею за договором купівлі-продажу і передане в оренду відповідачеві.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнав в повному обсязі і підтвердив, що арештоване майно перебуває в користуванні КС «Олімп» на підставі договору оренди, а його власником є позивачка. Зауважив, що кредитна спілка є неприбутковою організацією і не може самостійно придбати будь-яке майно через відсутність коштів та наявність арешту на банківських рахунках. Все належне майно кредитної спілки вже вилучалось державними виконавцями. Просив задовольнити позов.
Представник Центрального ВДВС Черкаського МУЮ ОСОБА_4 заперечила проти позовних вимог. Зазначила, що відповідач є боржником по 20 виконавчим провадженням. На момент вилучення майна у відповідача були відсутні документи, що підтверджують, що вилучене майно було орендованим. Вважає, що в такий спосіб КС «Олімп» намагається уникнути виконання грошових зобовязань, встановлених судовими рішеннями. Просила відмовити у позові.
З огляду на положення ч.4 ст.174 ЦПК, враховуючи що визнання відповідачем позову порушує права та інтереси стягувачів виконавчого провадження №47825424, судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.
На виконанні в Центральному ВДВС Черкаського МУЮ перебуває 20 виконавчих проваджень, які обєднані у зведене виконавче провадження №47825424, про стягнення з КС «Олімп» на користь різних фізичних осіб грошових коштів на загальну суму 685894,34грн.
КС «Олімп» здійснює свою діяльність в офісному приміщенні за адресою: бул. Шевченка, буд.222, м. Черкаси, яким кредитна спілка користується на підставі договору оренди від 01.01.2015р., укладеного з ОСОБА_1.
08.11.2016р. державним виконавцем Центрального ВДВС було здійснено вихід до приміщення, в якому здійснює діяльність КС «Олімп», де виявлено наступне майно: - кондиціонер «Haier» ISU-09RA03 білого кольору 1шт.; - принтер, сканер, ксерокс «Canon LaserBase MF3228» біло-сірого кольору 1шт.; - електричний настінний обігрівач «WildWind» білого кольору ТТУ 29-7 1шт.; - телефон стаціонарний «Panasonic № KX-TS 2361 UA» сірого кольору 1 шт.; - інтернет-передавач TP-Link TL-WN722 білого кольору 1 шт.; - крісло на колесах чорного кольору з ручками 1шт.; - навісна шафа сірого кольору зі скляною дверкою 1 шт.; - телевізор «Samsung», CS-21Z47ZQQ чорного кольору 1 шт.; - антена «Eurosky INDOORANTENNA» чорного кольору 1 шт.. Оскільки на момент вчинення державним виконавцем представником КС «Олімп» не було надано будь-яких документів, які підтверджують, що виявлене майно належить не КС «Олімп», державний виконавець виніс дві постанови про опис і арешт майна, одна щодо кондиціонера Haier, а друга щодо іншого майна. Кондиціонер був переданий на відповідальне зберігання голові КС «Олімп» - ОСОБА_3, а інше майно до ЧФ ДП «Сетам».
Позивачка стверджує, що вилучене й арештоване майно належить їй і перебуває у КС «Олімп» в оренді, а відтак звернулась до суду з зазначеним позовом.
Тож спір виник з правовідносин щодо права власності і регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).
Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Системний аналіз зазначеної норми закону в контексті положень ст.392 ЦК свідчить, що з позовом про визнання права власності на арештоване майно та зняття з нього арешту може звернутись власник такого майна. Тож підставою для задоволення такого позову є доведення позивачем перед судом того, що арештоване майно належить йому, а не боржнику. При цьому з огляду на ознаки судової форми захисту прав та інтересів учасників цивільних правовідносин умовою ухвалення судом рішення про задоволення позову є встановлення судом, що оспорюване, невизнане чи порушене право позивача підлягає захисту.
Частиною 1 ст. 11 ЦПК передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Даючи оцінку доводам позивача щодо належності йому на праві власності арештованого майна суд звертає увагу, що статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, закон передбачає презумпцію правомірності права власності у особи, яка набула майно у спосіб, що не заборонений законом.
На підтвердження правомірності набуття права власності на спірне майно позивачем надано суду договір купівлі-продажу, укладений 24.05.2013р. між нею та ОСОБА_5 в письмовій формі /а.с.13-14/. Форма і зміст такого договору не суперечать закону, а відтак є належними документами на підтвердження права власності на спірне майно.
Разом з тим, цивільні правовідносини ґрунтуються на засадах юридичної рівності їх учасників, свободі у волевиявленні та укладанні договорі, справедливості, добросовісності і розумності (ст.1, п.п.3, 6 ч.1 ст.3 ЦК). Обмеження свободи дій учасників цивільних правовідносин передбачені статтею 13 ЦК, якою визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Судом встановлено, що КС «Олімп» здійснює свою діяльність в офісному приміщенні будівлі на підставі договору суборенди з позивачкою /а.с.10-11/. Умовами зазначеного договору передбачено, що приміщення передається в оренду разом з майном, яке перебуває в ньому. Натомість зазначений договір не містить положень, які передбачають яке саме майно перебуває у приміщенні, що передається в оренду та не містить переліку такого майна.
На момент здійснення державним виконавцем дій з опису й арешту майна (08.11.2016р.) у відповідача КС «Олімп» були відсутні відповідні документи, які б підтверджували, що майно, яке знаходиться за місцем діяльності юридичної особи, перебуває в оренді у кредитної спілки. Акт приймання-передачі такого майна, який позначений як додаток №1 до договору Суборенди від 01.01.2015р. /а.с.12/, на момент проведення виконавчих дій був відсутній.
З пояснень свідка ОСОБА_5 судом встановлено, що спірне майно було відчужене ним на користь позивачки відповідно до укладеного між ними договору купівлі-продажу від 24.05.2013р.. Проте, правомірність набуття ОСОБА_5 права власності на це майно не підтверджується ніякими доказами, а отже не підтверджується і правомірність відчуження такого майна ОСОБА_5 на користь позивачки. До того ж свідок пояснив, що не декларував у встановлений законом спосіб дохід отриманий від продажу такого майна, що ставить під сумнів реальність вчинення правочину купівлі-продажу від 24.05.2013р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_1.
Крім того, суд звертає увагу, що під час проведення державним виконавцем опису й арешту майна КС «Олімп» був присутнім представник позивача адвокат ОСОБА_2. При цьому в постановах державного виконавця про опис і арешт майна ця особа зазначена, як юрист КС «Олімп», що вона підтвердила власним підписом. Зазначене свідчить про наявну можливу заінтересованість між сторонами позивачкою та відповідачем оскільки їх інтереси в цивільних правовідносинах представляє одна особа.
До того ж суд зауважує, що зміст наданих позивачем актів приймання-передачі спірного майна /а.с.12, 14/ майже повністю співпадає зі змістом складених державним виконавцем постанов від 08.11.2016р.. Враховуючи, що під час складання державним виконавцем постанов про опис і арешт майна йому не було надано документів на підтвердження передачі цього майна до КС «Олімп», то тотожність змісту складеного державним виконавцем переліку арештованого майна з переліком, зазначеним в наданих позивачем актах приймання-передачі, свідчить про те, що такі акти приймання-передачі могли бути складені не в ті дати, які на них зазначені, а вже після 08.11.2016р..
Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про недостовірність наданих позивачем суду в якості доказів договору купівлі-продажу від 24.05.2013р. /а.с.13-14/ та акту приймання-передачі від 01.01.2015р., як додатку до договору Суборенди від 01.01.2015р. /а.с.12/.
Таким чином, суду не надано беззаперечних доказів на підтвердження правомірного набуття позивачкою права власності на спірне майно та передання його в оренду відповідачеві. Тож з огляду на належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок між собою наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що право власності позивачки на арештоване майно не підтверджується належним чином, а тому позов не підлягає задоволенню.
Оскільки позов не підлягає задоволенню, то понесені позивачкою судові витрати не підлягають відшкодуванню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодекс України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: ОСОБА_6