Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1227/16-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 44 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Городоцька сільська рада Радомишльського району, Будинкоуправління № 9 ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України про виселення без надання іншого житлового приміщення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційна частина району звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила виселити відповідачів із житлової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 1999 році ОСОБА_2 та членам його сім»ї, згідно ордеру на службове жиле приміщення № 2/109 від 27.10.1999 року була виділена трикімнатна квартира за вищевказаною адресою. У 2004 році відповідачі виписалися із вказаної квартири та були прописані в військовому гуртожитку по вул. Поштовій, 14 в смт. Городок, отримавши ордер на проживання у гуртожитку. Позивач зазначив, що незважаючи на це, останні продовжують безпідставно проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнити її в добровільному порядку не бажають, а тому підлягають виселенню на підставі ч.3 ст.116 ЖК України без надання їм іншого жилого приміщення.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2016 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Вирішено питання щодо судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог зазначив, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про задоволення позову, оскільки фактів його вибуття на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення, а також самоправне заняття житла не було. Крім цього вказує, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки позивач вважає причиною втрати ним (відповідачем) права на користування квартирою отримання ордеру і реєстрацію у гуртожитку, що мало місце у 2004 році, а тому позовна давність спливла у 2007 році, однак позивач звернувся з позовом лише у 2016 році.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, як військовослужбовцю, згідно ордеру на службове жиле приміщення № 2/109 від 27 жовтня 1999 року була виділена трикімнатна квартира №43, яка розташована в будинку №25 по вул. Першотравнева в смт. Городок, Радомишльського району, Житомирської області (раніше м. Макарів-1) /а.с.20/. В ордері зазначено склад сім»ї: ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Відтак, позивач вселився у спірну квартиру як військовослужбовець, тобто особа, яка відноситься до категорії громадян, яким житлове приміщення надається у звязку із характером служби. Ордер, на підставі якого відбулося вселення відповідача у спірну квартиру, недійсним не визнано.

Карточкою прописки, заведеною на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, підтверджується, що він 24 квітня 2000 року прописаний в м. Макарів-1 /смт. Городок Радомишльського району Житомирської області/ в житловій квартирі АДРЕСА_3, знятий з реєстрації за цією адресою 2 вересня 2002 року /а.с.22-23/. В подальшому, а саме 28 жовтня 2004 року, ОСОБА_2 зареєструвався у цьому ж населеному пункті в гуртожитку №14 по вул. Поштовій. Проставлення відмітки в карточці прописки про зняття з реєтрації 13.11.2012 року та постановку на реєстрацію того ж числа повязано з перейменуванням населеного пункту в смт. Городок /а.с.22-23/.

Ордером на жилу площу в гуртожитку №220/32 від 29 жовтня 2004 року підтверджується право на зайняття кімнати у гуртожитку в м. Макарів-1 по вул. Поштовій,14 ОСОБА_2 з сімєю, яка складається з дружини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с.53/.

Як в суді першої так і апеляційної інстанції відповідач пояснював, що виписався із спірного житла з метою отримання квартири у м. Дніпропетровськ, проте іншої квартири він не отримав. Позивач пояснень відповідача не спростував. Доказів про те, що відповідач отримав, як військовослужбовець, іншу квартиру матеріали справи не містять.

Позивачем також не спростовані пояснення відповідача стосовно того, що ні він /ОСОБА_2М./, ні члени його сім»ї із спірної квартири ніколи не вибували, починаючи із 1999року постійно проживали у цій квартирі, платили комунальні платежі. У гуртожитку в смт. Городок /Макарів-1/ по вул. Поштовій, 14 також ніколи не проживали, а ордер отримали для можливості реєстрації.

На підтвердження того, що він не вибував із смт. Городок відповідач надав довідку Головного центру спеціального контролю Національного центру управління та випробувань космічних засобів від 01.09.2016 року за №155, відповідно до якої ОСОБА_2 у період з 1999 року по теперішній час безперервно працював на посаді начальника Головного центру спеціального контролю, який розташований за адресою: смт. Городок, Радомишльський район, Житомирська область /а.с.40/. Позивач цю обставину також не спростував.

Договором найму житла в будинках державного і комунального фонду підтверджується, що 1 грудня 2003 року між будинкоуправлінням №9 м. Макарів-1 /смт. Городок/ та ОСОБА_2 було укладено договір найму житла за яким наймодавець надав наймачу ОСОБА_2 та членам його сім»ї (дружина та двоє дітей) у безстрокове користування квартиру за адресою: АДРЕСА_4/а.с.54/.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Отже, питання про виселення на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України може ставитися лише в разі встановлення факту самоправного зайняття жилого приміщення (відсутність договору або ордера, а також визнання їх недійсними).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційна частина району Міністерства оборони України не довела обставин на підтвердження своїх вимог та в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_2 вселився до спірної квартири разом із членами сім»ї не самоправно, а в установленому законом порядку, після вселення не вибував до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення у тому ж населеному пункті, іншого жилого приміщення не отримував, в будь-яке інше житло після отримання спірної квартири майна не перевозив та не заселявся.

При цьому апеляційний суд зауважує, що вибуття наймача та членів його сім'ї до іншого постійного місця проживання або відсутність його без поважних причин в житловому приміщенні, понад шість місяців, в тому числі й службовому, відповідно до вимог ст.ст. 71, 107 ЖК України є правовою підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а з такими вимогами позивач ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційна частина району Міністерства оборони України до ОСОБА_2 в період його відсутності у спірному житловому приміщенні, якщо таке мало місце, не звертався.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позову, то питання застосування позовної давності, про що просив позивач, не вирішується /п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»/.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Городоцька сільська рада Радомишльського району, Будинкоуправління № 9 ОСОБА_1 квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді