Справа № 604/1089/16-ц
Провадження № 2/604/30/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючого - судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Гамана В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиську цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання особистою власністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач-відповідач) в листопаді 2016 року звернувся до суду із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, в якій зазначив, що 23 лютого 2006 року між ним та ОСОБА_2 (далі-Відповідач-позивач) укладено шлюб. Під час спільного проживання, а саме 22 жовтня 2013 року ними придбано транспортний засіб, - легковий автомобіль ЗАЗ Ланус, номер державної реєстрації НОМЕР_2, 2013 року, синього кольору за грошові кошти у сумі 67853,48 грн. Даний автомобіль придбано у кредит. Термін виконання вказаного кредитного договору становив до 26 вересня 2021 року, проте Позивач-відповідач виконав кредитні зобов'язання швидше, до 29 грудня 2015 року. Позивач-відповідач зазначає, що з метою зберегти сім'ю він перереєстрував автомобіль на Відповідача-позивача, оскільки вона хотіла розірвати шлюб. Зважаючи на те, що Відповідач-позивач подала позов до суду про розірвання шлюбу, забороняє йому користуватися транспортним засобом, у нього виникла необхідність звернення до суду із цим позовом, а тому просить визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля.

У судовому засіданні Позивач-відповідач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили задовольнити. Проти зустрічного позову заперечили.

Відповідач-позивач та її представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні. Подали зустрічний позов, який підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просили задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 23 лютого 2006 року до 01.08.2016 року. Шлюб розірвано відповідно до рішення Підволочиського районного суду від 01.08.2016 року.

Згідно з Витягом про реєстрацію в ДРОРМ №42254444 від 22.10.2013р., автомобіль легковий, ЗАЗ Lanos, номер об'єкта: НОМЕР_1, номер державної реєстрації: НОМЕР_2, 2013 року, седан-В, НОМЕР_4, колір синій, перебував в заставі ПАТ «Ідея Банк» в забезпечення виконання зобов'язання в сумі 67853,48 грн ОСОБА_1 за кредитним договором 910.24259 від 29.09.2013 року.

Сторони в судовому засіданні не заперечували факт придбання ними зазначеного спірного автомобіля у кредит. Представник Позивача-відповідача також пояснила, що відповідно до виписки з особового рахунка ОСОБА_1, наданої ПАТ «Універсал Банк», 14.10.2014 року він знімав кошти з особового рахунка в сумі 21500 грн для погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором, що не заперечувала Відповідач-позивач.

Згідно з листом «Ідея Банку» №18.1-05/142433 від 16.10.2014р. станом на 16.10.2014 року ОСОБА_1 погасив заборгованість за кредитним договором 910.24259 від 29.09.2013 року.

30 грудня 2015 року сторони уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу №6141/2015/995, згідно з яким ОСОБА_1 зобов'язався передати ОСОБА_2 транспортний засіб ЗАЗ LANOS 2013 року випуску, седан-В, синього кольору, номер кузова НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 135500 грн (п.3.1. зазначеного договору).

В судовому засіданні Відповідач-позивач пояснила, що фактично передала Позивачу-відповідачу 55000 грн, а не 135500 грн, на що останній заперечував, та пояснив, що ніяких коштів не отримував, а договір уклав для вигляду, розраховував на збереження сім'ї.

Відповідно до листа Територіального сервісного центру №6141 від 11.08.2016р. №31/19/1-67, за ОСОБА_2 зареєстровано 30.12.2015р. транспортний засіб «ЗАЗ Lanos», 2013 року випуску.

Судом встановлено, що зазначений вище транспортний засіб набутий в період шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 даної статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суд України 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 висловив наступну правову позицію.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Судом, зі свідчень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що кошти, для погашення кредиту, за який придбано спірний автомобіль, сім'ї частково (5000 доларів США) надавала мати Позивача-відповідача ОСОБА_4, яка перебувала за кордоном.

Твердження Відповідача-позивача та свідка ОСОБА_8 про надання коштів в сумі 5000 доларів США для придбання автомобіля ОСОБА_6 - матір'ю Відповідача-позивача, спростовані свідченнями самої ОСОБА_6, яка в судовому засіданні показала, що жодних коштів доньці для придбання автомобіля не давала.

Частиною першою ст. 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В силу положень ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Як вбачається з наданих суду копій медичних карток спільних дітей сторін - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, діти часто хворіють, що не заперечувалося Позивачем-відповідачем. Як пояснила Відповідач-позивач, діти потребують постійного нагляду лікаря, проживають в с. Староміщина, а тому вона активно використовує автомобіль для забезпечення потреб дітей. Крім того, старша донька відвідує школу в сел. Підволочиську, та Відповідач-позивач щодня возить дитину до навчального закладу. Позивач-відповідач аліментів на дітей не сплачує.

Таким чином, суд, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, вбачає підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя та вважає за можливе позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку автомобіля.

Щодо зустрічного позову, то слід відзначити наступне.

Відповідач-позивач в зустрічному позові просить визнати за нею право на 2/3 частини коштів, які знаходилися на банківському рахунку Позивача-відповідача в ПАТ «Універсалбанк» та визнати її особистою приватною власністю спірний транспортний засіб. Вимоги мотивує тим, що сторони домовилися про поділ майна подружжя наступним шляхом: спірний транспортний засіб залишається у користуванні ОСОБА_3, а кошти на рахунку в банку - ОСОБА_1 Зазначає, що половину коштів на придбання автомобіля надала її мати, а іншу частину - колишній чоловік взяв у кредит. На підтвердження своїх вимог, покликається на договір купівлі-продажу від 30.12.2015 року, за яким на неї перейшло право власності на спірний автомобіль. При поділі майна просить суд врахувати інтереси дітей колишнього подружжя, які часто хворіють, та відступити від засад рівності часток.

В судовому засіданні представник Відповідача-позивача зазначила, що вони просять визнати право на 2/3 частини коштів, які знаходилися на банківському рахунку Позивача-відповідача в ПАТ «Універсалбанк» в сумі 29352,33 гривень.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6141/2015/995 від 30 грудня 2015 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 транспортний засіб ЗАЗ LANOS 2013 року випуску, седан-В, синього кольору, номер кузова НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2. Транспортний засіб зареєстровано за Відповідачем-позивачем.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто .

Частина 7 ст. 57 СК України зазначає що, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що зазначений вище транспортний засіб набутий в період шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ні представником Відповідача-позивача, ні Відповідачем-позивачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що кошти, за які було придбано спірний автомобіль належали їй особисто.

Щодо заяви про відсутність претензій на автомобіль НОМЕР_2, наданої 19.12.2015 року ОСОБА_1, то суд зазначає, що вона не спростовує доводів Позивача-відповідача про наявність підстав для визнання права власності на частку спільного майна подружжя та не є доказом, який підтверджує право особистої власності Відповідача-позивача на спірний автомобіль.

Свідчення ОСОБА_11 про те, що вона передавала ОСОБА_2 40000 грн на купівлю частини автомобіля в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Походження коштів на особовому рахунку НОМЕР_5 Позивач-відповідач пояснив як отримані від свого батька, який заощаджував пенсію, аналогічні показання дала в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 Крім того, як зазначав Позивач-відповідач, вказані кошти витрачалися на потреби сім'ї, в тому числі і на погашення взятого на придбання автомобіля кредиту.

Такі твердження Позивача-відповідача жодним чином не спростовано Відповідачем-позивачем, а також не доведено, в тому числі і наданими довідками про доходи, що кошти які перебували на рахунку були надбані ними спільно.

Також, відповідно до наданої ПАТ «Універсал банк» виписки №0709ГО241БТ від 03.03.2017 року про стан поточних та депозитних рахунків ОСОБА_1 станом на день розірвання шлюбу у Позивача-Відповідача відсутні будь які кошти на рахунках, таким чином предмет спору відсутній.

Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проаналізувавши усі належні та допустимі докази в справі у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними, іншого в судовому засіданні не здобуто.

Крім того, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України з Відповідача-позивача слід стягнути 640 гривень недоплаченого судового збору в дохід держави.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 57, 60, 63, 68, 69, 70 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, 1/3 частку права власності на легковий автомобіль ЗАЗ Ланус, номер державної реєстрації НОМЕР_2, 2013 року, синього кольору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 226,18 гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання особистою власністю, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 640,00 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.Б. Сидорак