Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 11 серпня 2008 року між ним та публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі - ПАТ «Ерсте Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк»

(далі - ПАТ «Фідобанк»), було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у сумі 10 500 дол. США зі сплатою 14,5 % річних та строком повернення до 10 серпня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 11 серпня 2008 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, а також між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_5 - договір поруки.

Зазначав, що при укладенні кредитного договору ПАТ «Ерсте Банк» не мало індивідуальної банківської ліцензії на використання іноземної валюти, порушило ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неповідомлення його про зміну вартості кредиту, у зв'язку зі зміною курсу долара США, а також надання кредиту у валюті, що є дискримінаційною обставиною для нього, як позичальника, та суперечить принципу справедливості.

Беручи до уваги зазначене, просив визнати недійсними кредитний договір від 11 серпня 2008 року із змінами від 15 січня 2010 року, договір іпотеки від 11 серпня 2008 року, договір поруки від 11 серпня 2008 року, стягнути з ПАТ «Фідобанк» сплачені ним платежі в рахунок погашення кредиту, процентів, комісій, неустойки та інших грошових зобов'язань за кредитним договором від 11 серпня 2008 року та додатковою угодою в сумі

11 445 дол. США, зобов'язати ПАТ «Фідобанк» прийняти від позивача 10 500 дол. США, зобов'язати реєстраційну службу зняти іпотеку та заборону на відчуження двокімнатної квартири, вилучити записи з державних реєстрів.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ПАТ «Ерсте Банк» на момент укладення оспорюваного договору мало банківську ліцензію на здійснення банківських операцій, зареєстровану Національним Банком України, в тому числі операцій з валютними цінностями. Крім того, порушень ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору від 11 серпня 2008 року судом не встановлено.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтями 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України 9 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Крім того, згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Враховуючи, що на час укладення оспорюваного договору ПАТ «Ерсте Банк» мало банківську ліцензію, зареєстровану Національним Банком України, якою було передбачено право на здійснення операцій із валютними цінностями, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для висновку про порушення банком законодавства України щодо надання кредиту у валюті.

Також колегія суддів погоджується зі висновком судів першої та апеляційної інстанції про безпідставність доводів ОСОБА_4 про порушення ПАТ «Ерсте Банк» вимог ст. ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на ознайомлення та погодження

ОСОБА_4 з умовами укладеного кредитного договору при його підписанні та виконанні, починаючи з 2008 року.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків не спростовують.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М. Коротун