Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/3180/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Провадження №22-ц/778/379/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «Надра» про визнання договорів кредиту, поруки та іпотеки недійсними,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з позовом відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вересні 2013 року звернулися до суду із зустрічним позовом про визнання договорів кредиту, поруки та іпотеки недійсними, яка прийнята до спільного розгляду із позовом про стягнення заборгованості. Зустрічний позов протягом розгляду справи неодноразово уточнювався шляхом подання письмових заяв.

Ухвалою суду від 11.01.2014 року позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

В обґрунтування позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 (з урахуванням уточненого позову від 23.09.2016 року Т. 3, а. с. 60-66) зазначали, що 28.08.2007 року між ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 14/2007/1941/Фкз, відповідно до умов якого ОСОБА_5 надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 38 500 доларів США на споживчі цілі. Кінцевий термін повернення кредиту 19.08.2022 року. Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,99 % річних.

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, ОСОБА_3 уклав із Банком договір іпотеки № 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року предметом якого є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також договір поруки № 14/2007/1941 від 28.08.2007 року.

28 серпня 2007 року ОСОБА_3 уклав з банком договір поруки № 14/2007/1941.Фкз відповідно до умов якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором у повному обсязі як солідарні боржники.

Позивачі зазначають, що умови кредитного договору укладені з порушенням норм законодавства, яке діяло на момент укладення кредитного договору, оскільки: не містять відомостей про детальну структуру загальної вартості кредиту; у складі кредитного договору відсутній графік погашення кредиту і відсотків; у п. 1.3.2 кредитного договору зазначена плата за управління кредитом із розрахунком 0,1 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, що згідно п. 3.3. Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року повинно виражатися не лише в процентному, але і в грошовому вираженні, кожна супутня послуга повинна мати обґрунтування вартості; у кредитному договорі всупереч положенням Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року не зазначена сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Зазначений кредитний договір був підписаний ними під впливом обману з боку Банку, сторонами фактично не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом, ціни договору та розмір фактичного здорожчання кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам, і взагалі кредитний договір не містить відомостей про детальну структуру загальної вартості кредиту й у складі кредитного договору відсутній графік погашення кредиту і відсотків.

Кредитний договір, договір іпотеки та поруки укладено з порушенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, в частині недотримання істотних умов, які обовязкові для кредитних договорів, чим були порушені права позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як споживачів банківських послуг.

Після отримання позивачами позову ПАТ КБ «Надра», розрахунку та після отримання заперечення відповідача позивачі прийшли до висновку, що умови кредитування, які реально встановлені сторонами, не відповідають дійсності, а тому про те, що були ошукані Банком вони дізналися наприкінці 2013 року.

Згідно висновку № 3406 від 15.04.2016 року судово-економічної експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз, реальна відсоткова ставка за кредитним договором 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року становить 16,97 %, в той час як в кредитному договорі вказано неправдиву інформацію про те, що відсоткова ставка становить 13,99 %, а при відсотковій ставці 13,99 % мінімальний платіж повинен становити 461,44 доларів США, замість визначеного договором платежу у розмірі 548,02 доларів США. Таким чином різниця між вказаними у кредитному договорі відсотками та тими, які мала сплатити позичальник складають 2,98 %, а щомісячний платіж завищено на 86,58 доларів США, що з урахуванням терміну кредитування 180 місяців дорівнює різниці у розмірі 15 584,40 доларів США.

Вказані обставини, на думку позивачів, свідчать не про помилку відповідальної особи, а про намір приховати реальну відсоткову ставку та винагороду Банку.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, просили визнати недійсним кредитний договір № 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, а враховуючи те, що недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню відповідно до вимог ч. 2 ст. 548, ст. 216 ЦК України просили також визнати недійсними договір поруки № 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року та договір іпотеки № 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року, укладені між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, зазначають, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

ПАТ КБ « Надра», будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( судової повістки) та розпискою про отримання судової повістки про виклик у суд ( т. 3 а.с.131 ) до апеляційного суду не зявився про причини неявки суд не повідомив.

Згідно вимог частини 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що договір кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; у кредитному договорі « Предмет договору», «Порядок надання кредиту та сплати заборгованості», який підписаний позивачкою зазначено сукупну вартість кредиту, реальної процентної ставки, щомісячну суму мінімального необхідного платежу, який позичальник повинен сплачувати щомісячно до 20 числа поточного місяця, починаючи з вересня місяця та кінцевий термін повернення кредиту 19.08.2022 року, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. При цьому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання спірних договорів недійсними відповідно до положень частини першої статті 230 ЦК України як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку, позивачка не навела доказів щодо введення її в оману під час укладення кредитного договору, оскільки перед його підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом установлено, що 28.08.2007 року між ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 14/2007/1941/Фкз, відповідно до умов якого ОСОБА_5 надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 38 500 доларів США на споживчі цілі. Кінцевий термін повернення кредиту 19.08.2022 року. Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,99 % річних. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 548,02 доларів США (Т. 1 а. с. 19-21).

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, ОСОБА_3 уклав із ПАТ КБ «Надра» договір іпотеки № 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року предметом якого є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також договір поруки № 14/2007/1941 від 28.08.2007 року (Т. 1 а. с. 13-18).

28 серпня 2007 року ОСОБА_3 уклав з банком договір поруки № 14/2007/1941.Фкз відповідно до умов якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором у повному обсязі як солідарні боржники. ( т. 1 а.с. 13-14).

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частини 1 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, обґрунтованим є висновок суду, про те, що ОСОБА_4 обрала для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, тобто ПАТ КБ « Надра» , відповідно до вимог ст. 627 ЦК України, погоджені сторонами між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на договорі.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мете, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, між Банком та позичальником було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Зокрема, договором чітко визначені сума кредитних коштів, терміни дії договору, процентна ставка та схема погашення кредиту, шляхом щомісячного внесення мінімально необхідного платежу в сумі 548,02 доларів США до 20 числа поточного місяця, починаючи з вересня місяця. При цьому, з умов кредитного договору вбачається, що до суми мінімально необхідного платежу включаються платежі, які здійснюються на погашення основної суми кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, а також плати за управління кредитом.

Із самих умов кредитного договору, а саме, п. п. 3.3.2. та 3.3.3., випливає графік погашення платежів за кредитним договором, оскільки сума щомісячних платежів та строки їх внесення є незмінними з моменту укладення договору та до закінчення строку його дії.

Що стосується доводів позивачів щодо не надання Банком при укладенні договору та не зазначення у ньому загальної сукупної вартості кредиту, то суд вірно зазначив, що загальна сукупна вартість кредиту визначається шляхом простого арифметичного помноження мінімально необхідного щомісячного платежу на кількість місяців, на який позичальнику надано кредит, тобто в даному випадку згідно умов кредитного договору сукупна вартість кредиту складає 98 643,6 доларів США (548,02 доларів СШАх180 місяців).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що реальна відсоткова ставка за кредитним договором від 28.08.2007 року фактично становить 16.97 % , в той час як в договорі вказана неправдива інформація про те, що відсоткова ставка становить 13.99%.

Так, в ході судового розгляду справи, за клопотанням позивачів судом призначалася судово-економічна експертиза.

Згідно висновку № 3406/3407-15 судово-економічної експертизи від 05.04.2016 року, призначеною судом за клопотання позивача, який складено експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, щомісячний визначений договором платіж в розмірі 548,02 доларів США з урахуванням терміну кредитування до 19.08.2022 року не відповідає відсотковій ставці в розмірі 13,99 %, передбаченій п. 1.3.1 кредитного договору та платі за управління кредитом, яка передбачена п.1.3.2. кредитного договору відповідає відсотковій ставці в розмірі 16,97 %. Відсоткова ставка в розмірі 13,99 % відповідає значенню чергового мінімального платежу у розмірі 461,44 доларів США (Т. 3 а. с. 7-23).

При цьому, як вбачається зі змісту зазначеного висновку експертизи, експертом розраховано розмір відсотків та щомісячного мінімально необхідного платежу, які би вони були у разі, якби умовами кредитного договору було передбачено обовязковий щомісячний платіж на погашення основної суми кредиту у розмірі 213,89 доларів США, у звязку з чим щомісячно би зменшувалася основна сума наданих кредитних коштів, на яку відповідно нараховувались відсотки за користування кредитними коштами та плата за управління кредитом.

Проте, таких умов погашення основної суми кредиту оспорюваний договір не містить. Із умов укладеного між сторонами договору вбачається, що сторонами не визначалося яка саме сума із щомісячного платежу повинна спрямовуватися Банком на погашення основної суми кредиту, на погашення відсотків за користування кредитом та плати за управління кредитом.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду про те, що посилання позивача про ненадання йому інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема, умови договору не містять відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту та сплати процентів за кредитним договором, у кредитному договорі не визначено загальної сукупної вартості кредиту, не визначено графік повернення кредиту , як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч. 1 ст. 230 ЦК України, є необґрунтованим. Передбачені ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" підстави для визнання спірного кредитного договору недійсним відсутні, а відповідачі їх не довели, що є їх процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), оскільки при укладенні договору волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору; як на час його укладення так і протягом дії цього договору ОСОБА_4 була згодна з умовами договору та вільною у виборі фінансових установ для отримання кредиту і у виборі форми кредитування. При цьому, банк мав ліцензію на укладення договору в іноземній валюті, а ризики зміни курсу валюти самі по собі не є підставою недійсності договору. ОСОБА_4 була повідомлена про всі істотні умови договору, добровільно згідно з положеннями ст. ст. 3, 627 ЦК України підписала договір, на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-1341цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, позивач не скористалася своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та не просила змінити або роз'яснити окремі положення оспорюваного кредитного договору й звернулася до суду про визнання кредитного договору недійсним з підстав невідповідності закону тільки після звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості за цим договором.

Також, судом правильно зазначено, що доводи ОСОБА_4 про відсутність та не ознайомлення її із графіком погашення кредиту, не є достатньою підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник здійснював періодичне погашення кредиту відповідно до 3.3.2 кредитного договору, а саме виходячи із розміру щомісячного мінімального платежу у розмірі 548.02 доларів США , тобто погодився з визначеними договором умовами.

Суди правильно зазначив, що вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки та поруки є похідними, тому також задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: