АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Осаулов А.А.
№ 22-ц/796/662/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ІваненкоМарії Володимирівни, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок», на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про стягнення середнього заробітку, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати, моральної шкоди та зобов'язання видати дублікат трудової книжки,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» (далі - ПрАТ «Діпрозв'язок») про стягнення середнього заробітку, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати, моральної шкоди та зобов'язання видати дублікат трудової книжки.

Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03 квітня 2015 року по 14 листопада 2016 року в сумі 48 380,15 грн., що вказана без відрахування податків та інших обов'язкових платежів; компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати за цей же період в сумі 1602,50 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн., а всього 52 982,65 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Діпрозв'язок» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ПрАТ «Діпрозв'язок» було вчасно і в повному обсязі виконано рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі, що свідчить постанова про закриття виконавчого провадження від 07 травня 2015 року, повний розрахунок з ОСОБА_2 проведено.

В апеляційній інстанції представник ПрАТ «Діпрозв'язок» підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді інженера проектувальника першої категорії 2-го відділу енергоспоруд №55 ПрАТ «Діпрозв'язок». Наказом від 20 січня 2014 року її було звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та визнано незаконним наказ ПрАТ «Діпрозв'язок» № 13-к від 22.01.2014 «Про звільнення ОСОБА_2.» з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників; поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді інженера-проектувальника першої категорії відділу енергоспоруд № 55 та стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 січня 2014 року по 02 квітня 2015 року в розмірі 36135,05 грн.; стягнуто моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

В вересні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Діпрозв'язок» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Апеляційного суду м.Києва від 02 квітня 2015 року. Просила також відшкодувати у зв'язку з невизнанням рішення суду завдану моральну шкоду в розмірі 30000 грн., а також зобов'язати ПрАТ «Діпрозв'язок» видати дублікат її трудової книжки без записів про звільнення.

Встановивши, що ПрАТ «Діпрозв'язок» не виконало рішення Апеляційного суду м.Києва від 02 квітня 2015 року, суд першої інстанції стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03 квітня 2015 року по 14 листопада 2016 року в сумі 48 380,15 грн., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати за цей же період в сумі 1602,50 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача видати дублікат трудової книжки суд відмовив.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суд про поновлення на роботі судом застосував положення ст. 236 КЗпП України.

У відповідності до даної норми КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена норма права є спеціальною та регламентує порядок додаткового нарахування судом, який ухвалив рішення про поновлення працівника на роботі, середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення.

Відповідно до змісту ст. 236 КЗпП України заява про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника розглядається тим самим органом, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі в рамках справи про поновлення на роботі.

Розглядаючи вимоги, заявлені на підставі вказаної норми, суд не вирішує спір про право, а лише має перевірити факт невиконання власником або уповноваженим ним органом рішення про поновлення на роботі.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно розглянув заяву ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в порядку позовного провадження.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених ст.237-1 КЗпП України підстав для стягнення з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки вказана норма пов'язує відшкодування моральної шкоди з порушенням трудових прав працівника у зв'язку з розглядом певного трудового спору.

В даному випадку трудовий спір між сторонами вирішений Апеляційним судом м.Києва 02 квітня 2015 року. У зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_2 вправі звернутися до суду, який ухвалив рішення про поновлення на роботі, із заявою про стягнення середнього заробітку на підставі ст. 236 КЗпП України.

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі із закриттям провадження в справі в цій частині. В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. Відповідно, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції і в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання видати дублікат трудової книжки не оскаржене, а тому, в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Іваненко МаріїВолодимирівни, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок», задовольнити частково.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та закрити провадження в цій частині.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та вирішення питання про розподіл судових витрат з ухваленням в цій частині нового рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про відшкодування моральної шкоди.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання видати дублікат трудової книжки залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді