САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/7256/16-ц
Провадження № 2/206/379/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності та визначення порядку користування майном та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування майном , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому збільшивши позовні вимоги просить визначити її частку в праві спільної сумісної власності на квартиру №62 за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича-Данченка,64, у розмірі ?, визнати за нею право спільної часткової власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з: 1-коридор, 2 - кладова, 3,4 - житлові кімнати, 5-кухня, 6-туалет, 7-ванна, І-лоджія, загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., визначити порядок користування квартирою №62 в будинку №64 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро, наступним чином: виділити у її користування ізольовану житлову кімнату 3, площею 12,5 кв.м., з лоджією І, площею 1,9 кв.м. та кладову 2, площею 0,5 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_3 ізольовану житлову кімнату 4, площею 15,2 кв.м., залишити 1-коридор площею 8 кв.м., 5-кухню площею 7,5 кв.м., 6-туалет площею 1,2 кв.м., 7- ванну площею 2,7 кв.м. у загальному користуванні її та відповідача, мотивуючи тим, що 07.11.2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. У шлюбі з відповідачем вона народила сина ОСОБА_4 Рішенням суду від 25.01.2016 року шлюб між ними був розірваний. За час шлюбу, за їх спільні кошти ними була придбана квартира АДРЕСА_1. Право власності на яку було оформлено на відповідача. Оскільки між нею та відповідачем у позасудовому порядку не досягнуто порозуміння щодо поділу придбаного у період шлюбу майна, вбачає за доцільне звернутися до суду з даною позовною заявою. Також між ними існує спір, щодо порядку користування квартирою, який вирішити добровільно вони не можуть.

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому уточнивши позовні вимоги просив визначити порядок користування квартирою №62 в будинку №64 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро, наступним чином: виділити у користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату 3, площею 12,5 кв.м., з лоджією І, площею 1,9 кв.м. та кладову 2, площею 0,5 кв.м.; виділити у його користування ізольовану житлову кімнату 4, площею 15,2 кв.м., залишити 1-коридор площею 8 кв.м., 5-кухню площею 7,5 кв.м., 6-туалет площею 1,2 кв.м., 7- ванну площею 2,7 кв.м. у загальному користуванні його та відповідача.

Позивач-відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Не заперечували проти задоволення позову ОСОБА_3

Представник відповідача-позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_2

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 2009 року, який було розірвано 12 січня 2016 року (а.с.12).

Відповідно свідоцтва про народження 12.01.2016 року народився ОСОБА_4, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.11)

В період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2011 року сторони придбали нерухоме майно квартиру, яка розташована за адресою: м. Дніпро (ОСОБА_1), вул. Немировича-Данченка,64/62 (а.с.14).

Відповідно витягу про державну реєстрацію прав, власником вищезазначеної квартири значиться ОСОБА_3 (а.с.15).

Вказана вартира складається з: 1-коридор площею 8 кв.м., 2 кладова площею 0,5 кв.м., 3 - житлова кімната площею 12,5 кв.м., 4 житлова кімната площею 15,2 кв.м., 5-кухня площею 7,5 кв.м., 6-туалет площею 1,2 кв.м., 7-ванна площею 2,7 кв.м., І-лоджія площею 1,9 кв.м., загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м. (а.с.16-18).

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Судом встановлено, що майно, про поділ якого заявлено вимоги, а саме квартира розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича-Данченка,64/62, зареєстрована на відповідачеві ОСОБА_3, однак даний факт не спростовує презумпції належності вказаної квартири до спільної сумісної власності подружжя. Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто спірна квартира належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Як встановив суд, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є квартира, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича-Данченка,64/62. Тобто сторони мають право на поділ вищевказаної квартири. За взаємною згодою сторони вказану квартиру не розділили. При поділі квартири, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича-Данченка,64/62 , частки сторін є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними.

Згідно викладеного, враховуючи те, що квартира, яка розташована за адресою: м. Дніпро (ОСОБА_1), вул. Немировича-Данченка,64/62, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності та є неподільною річчю, а відповідно не може бути поділена між сторонами в натурі, відповідно до їх часток, суд вважає визнати ідеальні частки сторін у цьому майні без його реального поділу та залишити майно у їх спільній частковій власності.

За таких підстав, вимога позивача ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, підлягає задоволенню, шляхом визнання за кожною стороною права власності на спірну квартиру, відповідно до їх часток.

Разом з цим, позов в частині визначення частки ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, у розмірі ?, не підлягає задоволенню, оскільки само по собі визнання за позивачем права власності на спірне майно є достатнім способом відновлення її порушених прав. До того ж, в судовому засіданні спору між сторонами стосовно рівності часток у спільному майні не виникало, тому додаткової констатації рішенням суду це питання не потребує.

Стосовно позовних вимог щодо визначення порядку користування квартирою суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Судом встановлено, що сторони самостійно не досягли згоди щодо визначення порядку користування приміщеннями квартири. Враховуючи те, що з позивачем ОСОБА_2 проживає син, тому суд вважає можливим визначити порядок користування спірною квартирою шляхом виділення у її користування ізольованої житлової кімнати 3, площею 12,5 кв.м., з лоджією І, площею 1,9 кв.м. та кладової 2, площею 0,5 кв.м. та виділити у користування ОСОБА_3 ізольовану житлову кімнату 4, площею 15,2 кв.м. ,а 1-коридор площею 8 кв.м., 5-кухню площею 7,5 кв.м., 6-туалет площею 1,2 кв.м., 7- ванну площею 2,7 кв.м. залишити у загальному користуванні.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 після уточнення позовних вимог, просив встановити аналогічний порядок користування квартирою, тому його позов з цих же самих підстав також підлягає задоволенню.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнувши пропорційно задоволеним позовним вимогам з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі (990,16 грн. +640,00 грн. )=1630,16 грн. та стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з: 1-коридор, 2 -кладова, 3,4 - житлові кімнати, 5-кухня, 6-туалет, 7-ванна, І-лоджія, загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з: 1-коридор, 2 -кладова, 3,4 - житлові кімнати, 5-кухня, 6-туалет, 7-ванна, І-лоджія, загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м.

Визначити порядок користування квартирою №62 будинку №64 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро, наступним чином: виділити у користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату 3, площею 12,5 кв.м., з лоджією І, площею 1,9 кв.м. та кладову 2, площею 0,5 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_3 ізольовану житлову кімнату 4, площею 15,2 кв.м., залишити 1-коридор площею 8 кв.м., 5-кухню площею 7,5 кв.м., 6-туалет площею 1,2 кв.м., 7- ванну площею 2,7 кв.м. у загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В іншій частині позову - відмовити.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою №62 будинку №64 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро, наступним чином: виділити у користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату 3, площею 12,5 кв.м., з лоджією І, площею 1,9 кв.м. та кладову 2, площею 0,5 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_3 ізольовану житлову кімнату 4, площею 15,2 кв.м., залишити 1-коридор площею 8 кв.м., 5-кухню площею 7,5 кв.м., 6-туалет площею 1,2 кв.м., 7- ванну площею 2,7 кв.м. у загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати понесені нею по сплаті судового збору в розмірі 1630,16 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати понесені ним по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко