Справа №203/5439/16-ц
Провадження №2/0203/281/2017
18.01.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
18 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.11.2005 року між позивачем та ОСОБА_3 (яка згодом змінила прізвище) було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти, зобовязавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Зобов'язання позичальниці за кредитним договором були забезпечені договором поруки, укладеним з ОСОБА_2 Відповідачки не виконують свої зобовязання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості в сумі 3 515,82 доларів США (89 969,83 грн.) (а.с.а.с. 3 6, 43, 44, 46, 49, 50).
Представник позивача до суду не зявився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 6).
Відповідачки до суду також не зявилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.11.2005 року між позивачем та ОСОБА_3 (яка згодом змінила прізвище на «Алєєва») було укладено кредитний договір №DND0AU03115292, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 10 272,28 доларів США на строк до 30.11.2010 року зі сплатою процентів за користування кредитом (12,48% на рік) (а.с.а.с. 22 27, 30, 31).
Того ж дня між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №DND0AU03115292, згідно з яким остання зобовязалася солідарно з ОСОБА_4 відповідати за своєчасне повернення нею коштів за укладеним кредитним договором (а.с.а.с. 28, 29).
25 грудня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалив заочне рішення, яким стягнув з відповідачок на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DND0AU03115292, яка утворилася станом на 02.09.2013 року, у сумі 14 602,67 доларів США. Крім того, суд стягнув з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 10 000,00 грн. (а.с.а.с. 7, 8).
ОСОБА_1 неналежно виконувала свої зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у неї перед позивачем станом на 26.10.2016 року утворилася заборгованість у сумі 40 016,58 доларів США відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с.а.с. 9 16), а саме:
-5 112,26 доларів США основна заборгованість;
-13 112,34 доларів США проценти;
-418,41 доларів США комісія;
-21 373,57 доларів США пеня.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за період від 03.09.2013 року по 26.10.2016 року (період, не охоплений заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська) складає 15 854,23 доларів США, де:
-5 112,26 доларів США основна заборгованість;
-7 089,52 доларів США проценти;
-418,41 доларів США комісія;
-3 234,04 доларів США пеня;
-21,28 доларів США штраф (фіксована частина);
-844,36 доларів США штраф (процентна складова).
Між тим, ураховуючи те, що позов заявлено лише щодо частини вказаного боргу (3 515,82 доларів США), суд, керуючись приписами статті 11 ЦПК, розглянув справу винятково у межах заявлених вимог.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
За кредитним договором позивач передав ОСОБА_1 певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено.
У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Ураховуючи той факт, що ОСОБА_1 дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення кредиту, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобовязань у розумінні приведеної норми.
Частиною 1 статті 14 ЦК передбачено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК зобовязання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно предявляються.
Згідно зі статтею 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов у частині стягнення з ОСОБА_1 частини заборгованості необхідно задовольнити.
Що стосується позовних вимог, висунутих ОСОБА_2, то суд при цьому виходить з наступного.
У відповідності з частиною 4 статті 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Згідно з пунктом 12 договору поруки порука припиняється після закінчення пяти років від дня настання терміну повернення кредиту.
За кредитним договором кінцевим терміном повернення позичених коштів є 30.11.2010 року, отже терміном припинення поруки є 01.12.2015 року. Між тим, позивач звернувся до суду із цим позовом 18.11.2016 року.
Таким чином, ураховуючи приписи частини 4 статті 559 ЦК порука в силу закону припинилася, і позов у частині вимог, висунутих до поручителя, підлягає залишенню без задоволення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові № 53537585 від 11.11.2015 року (справа № 6-2056цс15), яка відповідно до статті 3607 ЦПК є обовязковою для суду.
У порядку статті 88 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 компенсацію судових витрат у сумі 1 378,00 грн. (а.с.а.с. 1, 2).
Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 79, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене вiдповiдачем в апеляційному порядку.
Повний текст заочного рішення складено 18 січня 2017 року.
Суддя М.О. Католікян