Справа № 297/2680/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого Ільтьо І. І.,

при секретарі Куні О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщення та виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщення та виселення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що житловий будинку № 111 по вулиці Петефі в с. Четфалва, Берегівського району, Закарпатської області належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.1987 року, який посвідчений виконавчим комітетом Добросільської сільської Ради народних депутатів Берегівського району Закарпатської області і зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №41. Після чого, позивач зруйнувала старий будинок і на його місці збудувала новий, право приватної власності на який визнано за ОСОБА_1 на підставі рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.10.2016 року.

Так у 2001 році позивачка дозволила пожити рік-два у своєму будинку відповідачу, ОСОБА_2, до поки він не відбудує свій будинок після паводку. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виселитися з будинку, однак останній ніяк не реагує на її вимоги та продовжує безпідставно займати належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок.

На сьогоднішній день відповідач проживає в належному їй будинку, добровільно залишити будинок не бажає, так і по сьогоднішній день він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наявність проживання відповідача за вище вказаною адресою, створює для позивача незручності, перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом та порушує її право власності на нерухоме майно.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, однак подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просив такі задовольнити.

Відповідача ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав наведених. Крім того просили провадження у справі закрити, мотивуючи тим, що аналогічний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядався у 2003 році Апеляційним судом Закарпатської області, згідно ухвали якого у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо виселення ОСОБА_2 з вищевказаного будинку було відмовлено.

Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 1 ЦПК України, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.1987 року, який посвідчений виконавчим комітетом Добросільської сільської Ради народних депутатів Берегівського району Закарпатської області і зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №41 та відповідно до рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.10.2016 року № 297/2307/16-ц належить на праві приватної власності житловий будинок № 111 по вулиці Петефі в с. Четфалва, Берегівського району, Закарпатської області (а.с. 5, 42).

З листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області №18/4408 від 02.11.2016 року, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не значаться на реєстраційному обліку за адресою: с. Четфалва, вул. Петефі, 111, Берегівського району Закарпатської області (а.с. 8).

У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна.

Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідача ОСОБА_2

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача ОСОБА_2 права користування житлом та виселення, підлягають задоволенню, так як останній проживає в будинку та висилитись з нього не бажає.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Заперечення подане ОСОБА_2 до суду, в якому він вказує, що позивач укрив від суду факт існування рішення суду яке набрало законної сили по даній справі, суд не бере до уваги виходячи із наступного.

Заперечення відповідача по справі, що у 2003 році апеляційним судом Закарпатської області вже вирішено питання щодо даного спору, суд не приймає, оскільки на думку суду змінилися підстави та предмет позову.

Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.

Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення його права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.

Разом з цим, суд враховує інтереси та право відповідача на житло, визначене в ч.1 ст. 47 Конституції України та керуючись положеннями ст. 217 ЦПК України, вважає за необхідне відстрочити виконання рішення щодо виселення відповідачів на один місяць, щоб вони мали змогу придбати або взяти в оренду інше житло.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 11-16, 29, 319, 321, 383, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 316 Житлового кодексу України, ст.ст. 9, 11, 57-61, 197 ч. 2, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИ Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщення та виселення задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житловим будинком № 111 по вулиці Петефі в с. Четфалва, Берегівського району, Закарпатської області.

Веселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з житлового будинку № 111 по вулиці Петефі в с. Четфалва, Берегівського району, Закарпатської області.

Виконання рішення в частині виселення відстрочити на один місяць з моменту набрання ним законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

З повним тексом рішення сторони можуть ознайомитись 08.02.2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_5.