АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., при секретарі Чумаченко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №032/29-119К від 25.04.2007 року в розмірі 30 107,72 доларів США, що еквівалентно 771 656,31 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 574,84 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі.

Зазначає, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки відсутні банківські виписки, платіжні доручення та інші документи, а тому розрахунок не може бути прийнятий як належний доказ. Вказує, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки додатком №1 до договору сторонами було узгоджено графік погашення кредиту, та відсотків не пізніше лютого 2014 року, з позовом банк звернувся лише в вересні 2015 року.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній доводів.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором №032/29-119К від 25.04.2007 року належним чином не виконував, не здійснював щомісячне погашення кредиту, не сплачував відсотки у розмірах та в строки, визначені договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 30 107,72 доларів США. При цьому, заяву про сплив строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені, суд визнав необґрунтованою, дійшовши висновку, що пеня розрахована в межах 12 місяців перед зверненням позивача до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, 25.04.2007 р. між ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем за було укладено кредитний договір № 032/29-119К, згідно з умовами якого позичальнику банком надано кредит в розмірі 21 580 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5 % на рік, строком до 24.04.2014 р. для оплати придбаного автомобіля марки «Toyota», моделі Corolla, 2007 року випуску, сірого кольору, згідно з Договором №2767 від 31.03.2007 р., укладеного з ТОВ «Автосаміт ЛТД».

13.02.2013 р. між сторонами укладено договір про внесення змін до Договору кредиту №032/29-119К від 25.04.2007р., у відповідності до якого сторони встановили, що погашення залишку заборгованості позичальника за Кредитом та процентами, що нараховані станом на 13.02.2013 р. здійснюватиметься відповідно до графіку, що викладений в Додатку № 1 до цього договору про внесення змін; процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 1 % річних протягом дванадцятимісячного строку з дати підписання цього договору про внесення змін.

У відповідності до п. 2.4 Договору про внесення змін, відповідно до графіку, що викладений в додатку № 1 до цього Договору про внесення змін, погашення повної суми Кредиту у розмірі 11 847, 54 дол. США здійснюється позичальником не пізніше 12.02.2014 р.

Пункт 2.5 Договору про внесення змін передбачає порядок сплати процентів за користування кредитом, а саме: сплата відстрочених до сплати процентів за користування кредитом, що нараховані станом на 13.02.2013 р. в загальній сумі 1 631 дол. США, здійснюється позичальником рівними частинами не пізніше 10 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за відстроченими до сплати процентами в повній сумі відповідно до графіку, що викладений в Додатку 1 до цього Договору про внесення змін; сплата залишкової частини відстрочених до сплати процентів за користування кредитом, що нараховані станом на 13.02.2013 р., в загальній сумі 3 805, 65 дол. США, здійснюється позичальником рівними частинами, починаючи з 12.02.2014 р. не пізніше 10 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за відстроченими до сплати процентами в повній сумі, відповідно до графіку, що викладений в Додатку 1 до цього Договору про внесення змін; сплата строкових (поточних) процентів за користування Кредитом, що нараховуються з 13.02.2013 р. здійснюється в загальному порядку, передбаченому Договором кредиту.

У відповідності до розрахунку заборгованості, наданого стороною позивача до заяви про збільшення позовних вимог, станом на 11.04.2016 р. заборгованість відповідача складає: 30 107, 72 дол. США, що еквівалентно 771 656, 31 грн., з яких: 11 847, 54 дол. США (еквівалент 303 650, 65 грн.) - заборгованість за кредитом; 9 057, 7 дол. США (еквівалент - 232 147, 39 грн.) - заборгованість по відсотках; 6 143, 61 дол. США (еквівалент - 157 459, 73 грн.) - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 3 058, 88 дол. США (еквівалент - 78 398, 53 грн.) - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

На виконання умов договору відповідачу було направлено вимогу про добровільне погашення заборгованості.

Проте, ОСОБА_2. не вчинила жодних дій, які свідчили б про її намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що умови кредитного договору не виконуються належним чином.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено дійсного розрахунку заборгованості спростовуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи та враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Так, встановлюючи наявність факту заборгованості позичальника, судом першої інстанції взято до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договорам та усі складові для обчислення суми заборгованості - це період нарахування, основна сума кредиту, процентна ставка, сума нарахованих процентів, сума погашених кредиту та процентів, а також сума нарахованих та несплачених платежів.

Виходячи з положень ст. 60 ЦПК України, самостійно розрахувати розмір заборгованості відповідача суд не мав можливості, оскільки це потребує спеціальних знань у галузі банківської справи, а клопотання про призначення бухгалтерської експертизи сторони не заявили.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції надав належну оцінку заяві про застосування строків позовної давності до позовних вимог в частині пені, щодо інших вимог відповідачем не було заявлено такої заяви.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді