АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 роу м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Міцнея В.Ф., Перепелюк І.Б.,

секретар: Костюк Л.С.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Суховерхівська сільська рада Кіцманського району Чернівецької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Посилалась на те, що ОСОБА_3 на підставі рішень Суховерхівської сільської ради №29-31/14 від 07.032014 року та №67-33/14 від 04.07.2014 року узаконено самовільно облаштовану на проїжджій частині рогу вулиці та пров. Діброва, 6 клумбу (берег, насип, підпірну плитку), що перешкоджає проїзду транспортними засобами до будинку ОСОБА_1

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015 року рішення ХХХІ позачергової сесії УІ скликання Суховерхівської сільської ради 29-31/14 від 07.03.2014 року «Про розгляд звернень ОСОБА_5Ф.» та рішення ХХХІІІ сесії УІ скликання № 67-33/14 від 04.07.2014 року «Про внесення змін до рішення ХХХІІ позачергової сесії УІ скликання від 07.03.2014 року за № 29-31/14» скасовано.

Зведені бетонний паркан на бетонній основі та клумба шириною 1-1,5м з підпірною бетонною стінкою висотою 0,70-0,90м й довжиною 6-8м, а також побудовані підмостки під паркан на дорозі загального користування призвели до зменшення ширини дороги загального користування з необхідних 3.5 м до 2,90м.

Справа №718/1562/16-ц Провадження №22-ц/794/159/17 Категорія 47

Головуючий у 1-й інстанції Олексюк Т.І. Доповідач Лисак І.Н.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства від 15.04.2014 року було встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайняв та використовує земельну ділянку орієнтовною площею 0,018га по вул. Діброва в с. Суховерхів із земель запасу сільської ради (землі загального користування дорога) шляхом облаштування капітальної бетонної підпірної стінки та облаштування її частини тротуарною плиткою, що є порушенням вимог ст.ст.125, 126 ЗК України.

Актом від 29.04.2014 року встановлено, що відповідач, не маючи законних підстав та дозволу або рішення органу місцевого самоврядування, збудував біля огорожі підпірну стінку, що призвело до звуження ширини вулиці та виникнення перешкод для проїзду автотранспорту.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з причин невідповідності рішення вимогам ст.213 ЦПК України просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 вказує, що апелянтом не надано доказів, які б підтверджували, що відповідачем самовільно захоплено земельну ділянку в своїх особистих цілях та використовується також для особистих цілей. Також апелянт не надав доказів того, яка повинна бути ширина дороги і який розмір дороги відповідачем захоплено із встановленого розміру.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, про те не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для

скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Про те, оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає, оскільки суд першої інстанції при оцінці доказів припустився помилки щодо встановлення фактичних обставин справи та через невідповідність висновків неправильно вирішив спір.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1024га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в с. Суховерхів, вул. Діброва, 6, Кіцманського району Чернівецької області. Право власності зареєстровано 28.10.2014 року.

ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1203га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в с. Суховерхів, вул. Діброва, 12, Кіцманського району Чернівецької області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.11.2013 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015 року визнано протиправними та скасовано рішення ХХХІ позачергової сесії УІ скликання Суховерхівської сільської ради 29-31/14 від 07.03.2014 року «Про розгляд звернень ОСОБА_5Ф.» та рішення ХХХІІІ сесії УІ скликання № 67-33/14 від 04.07.2014 року «Про внесення змін до рішення ХХХІІ позачергової сесії УІ скликання від 07.03.2014 року за № 29-31/14».

Згідно із п. 2.3 Правил благоустрою населеного пункту, затвердженим рішенням Суховерхівської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області №173-10/11 від 27 жовтня 2011 року, утримання в належному санітарному стані та благоустрій прибудинкових територій будинків і споруд, що належать громадянам на правах приватної власності або знаходяться у користуванні забезпечують відповідно власники і користувачі.

Відповідно до п. 2.1 цих Правил для благоустрою та забезпечення чистоти і належного санітарного стану встановлюється територія в граничних межах об'єктів господарювання, тротуари, газони, проїзна частина вулиці до осьової лінії, що розташовані вздовж об'єкта господарювання.

Згідно інформації Суховерхівської сільської ради від 11.10.2013 року частина земельної ділянки на відстані 0,7-1м від огорожі, яка зайнята бетонною стінкою та підписаним ґрунтом, відноситься до земель запасу сільської ради, дозвіл на розміщення клумби та огорожі відсутній.

З відповіді Кіцманської РДА від 04.11.2013 року вбачається, що виїздом на місце встановлено, що на відстані 1-1,5м від огорожі домогосподарства ОСОБА_3 по вул. Діброва на землях загального користування влаштовано підпірну стінку висотою 0,7м. довжиною 6,0м (розміри орієнтовні), площу між огорожею та бетонною стінкою засипано ґрунтом та влаштовано клумбу, що створює перешкоди в проїзді автотранспорту. Рекомендовано Суховерхівській сільській раді терміново забезпечити усунення перешкод на землях загального користування шляхом демонтажу підпірної стінки.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства від 15.04.2014 року було встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайняв та використовує земельну ділянку орієнтовною площею 0,018га по вул. Діброва в с. Суховерхів із земель запасу сільської ради (землі загального користування дорога) шляхом облаштування капітальної бетонної підпірної стінки та облаштування її частини тротуарною плиткою, що є порушенням вимог ст.ст.125, 126 ЗК України.

Актом від 29.04.2014 року встановлено, що ОСОБА_3, не маючи законних підстав та дозволу або рішення органу місцевого самоврядування, збудував біля огорожі підпірну стінку, що призвело до звуження ширини вулиці та виникнення перешкод для проїзду автотранспорту.

Згідно ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки власників земельних ділянок.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як передбачено ст.126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1,3 ст.158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 211 Земельного кодексу України самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно із ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст.188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється уповноваженими органами виконавчої влади по земельних ресурсах, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - спеціально уповноваженими органами з питань екології та природних ресурсів.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Отже, підставою для пред`явлення позову про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки можуть слугувати лише вищевказані документи, зібрані та оформлені Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель.

Згідно ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», складання актів перевірок дотримання вимог земельного законодавства відноситься до повноважень саме державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст.10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: - давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; - складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Відповідно до пунктів 4,5,11,62,67,76 ч.4 та ч.6 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій», затвердженого Указом Президента №20/2013 від 16.01.2013 року, виключно до повноважень цієї служби та її територіальних підрозділів, в районах тощо, належить здійснення заходів щодо створення та утримання захисних споруд цивільного захисту, надання вихідних даних щодо їх розроблення, видача експертних висновків про рівень надзвичайної ситуації, прийняття рішень щодо погодження будівництва інженерних споруд цивільного захисту, здійснення контроль за наявністю потенційно небезпечних обєктів та видачу на них паспортів.

Відповідно до листа Кіцманського районного відділу ДСНС України в Чернівецькій області №389 від 12.05.2015 року з посиланнями на затверджені норми ДБН України 360-92 від 19.04.2002 року проїзд до житлових і громадських будівель в міських та сільських поселеннях повинен становити 3,5м.

Таким чином, єдиним належним доказом віднесення земельної ділянки до небезпечної внаслідок загрози зсуву та спорудження на ній підпорної стінки з метою його запобігання є висновок і рішення вказаного органу, що в матеріалах справи відсутнє.

Посилання відповідача, третьої особи, так й висновок суду першої інстанції щодо побудови спірних захисних споруд з метою запобігання зсуву або загрози такому в разі її знесення є припущенням, тобто має місце самовільне будівництво та облаштування ОСОБА_3 споруд на земельний ділянці, яка йому не належить або не була для цього відведена.

Позивач належними письмовими доказами довів самовільне облаштування ОСОБА_3 бетонних споруд та клумби за межами власної земельної ділянки на землях комунальної власності, що призвело до звуження проїзду транспортними засобами.

Вимога ОСОБА_1 щодо покладення контролю за здійсненням демонтажу не відповідає передбаченому законом способу захисту.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року підлягає скасуванню та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України розподіл документально підтверджених судових витрат позивача за подачу позову та апеляційної скарги (а.с.33,105) слід компенсувати за рахунок відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 демонтувати підпірну стінку та клумбу на проїжджій частині вулиці та провулку Діброва,6 с. Суховерхів, Кіцманського району Чернівецької області.

У задоволені інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1157,54 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :