Провадження № 4-с/761/22/2017
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Лукянчук А.О.,

за участю представника заявника: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа - старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Шеремет Олександр Вікторович, ОСОБА_4 про визнання дій та вимоги незаконними,-

В С Т А Н О В И В:

До суду 01 вересня 2016 року надійшла зазначена скарга.

В скарзі скаржник просить: визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет О.В., які направлені на повторне примусове виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2016 року №761/30357/14-ц та примусове вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 незаконними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України; визнати вимогу державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет О.В. від 15.08.2016 року № 775/32 щодо примусового повторного виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду від 11.04.2016 року №761/30357/14-ц щодо вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 незаконною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України; такою, що не підлягає виконанню.

Скаргу обґрунтовано тим, що 18.12.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою, на підставі якого видано виконавчий лист №761/30357/14-ц від 11.04.2016 року.

Відповідно до вимоги старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет О.В. від 06.07.2016 року №775/32 щодо виконання виконавчого листа про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1, заявниця виконала вказану вимогу, а саме надала ОСОБА_4 ключі від квартири в присутності державного виконавця та ОСОБА_4, яка відмовилася від підписання акту про вселення. Однак, 22.08.2016 року заявниця отримала листа старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет О.В. від 15.08.2016 року №775/32 з вимогою самостійно виконати рішення суду в строк до 10 год. 00 хв. 08.09.2016 року.

Заявник вважає дії державного виконавця незаконними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки повторне вселення не можливо.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Шеремет О.В. в судове засідання не з'явився, направив заперечення на скаргу в яких зазначив, що 21.07.2016 року складено акт про виконання рішення суду. Однак, 27.07.2016 року до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві надійшла скарга представника стягувача на бездіяльність державного виконавця, з якої вбачається, що боржником здійснюється перешкоджання проживанню стягувача у квартирі. У зв'язку з цим, 15.08.2016 року державним виконавцем винесено вимогу про повторне вселення, яке призначено о 10 год. 00 хв. 08.09.2016 року. У призначений час стягувач за місцем проведення виконавчих дій не з'явився, у зв'язку з чим державним виконавцем 13.09.2016 року на підставі п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Зацікавлена особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

А тому суд, вислухавши думку представника заявника продовжив слухати справу у відсутність зацікавлених осіб.

Дослідивши зібрані в справі документи, вислухавши представника заявника, врахувавши заперечення державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Шеремет О.В., суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 цього ж Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва в справі №761/30357/14-ц, 18.12.2014 року видано виконавчий лист про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Шеремет О.В. від 29.04.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 50980341 з примусового виконання виконавчого листа № 761/30357/14-ц, виданого 11.04.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Вимогою державного виконавця Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м.Києві Шеремета О.В. від 06.07.2016 року ОСОБА_2 зобов'язано самостійно виконати рішення суду у строк до 21.07.2016 року до 10:00 год. При цьому, сторонам виконавчого провадження повідомлено, що у разі невиконання боржником рішення суду в добровільному порядку примусове виконання призначається на 21.07.2016 року о 10:00 год.

У відповідності до ч.2 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження» примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження (ч.5 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено в судовому засіданні, 21.07.2016 року за результатами виконання виконавчого листа № 761/30357/14-ц, державним виконавцем 21.07.2016 року складено акт, відповідно до якого забезпечено входження та перебування у квартирі стягувача ОСОБА_4 та її представника.

Отже рішення суду було виконано в повному обсязі.

Суду не було надано докази, що державний виконавець виконав вимогу ч.5 ст.79 Закону та виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як зазначив державний виконавець, 26.07.2016 року до Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м.Києві надійшла скарга стягувача ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця, зі змісту якої вбачається, що боржником здійснюється перешкоджання проживанню (перебуванню) стягувача у квартирі.

Проте суду зазначена скарга надана не була.

15.08.2016 року державний виконавець Шеремет О.В. в межах зазначеного виконавчого провадження підготував вимогу ОСОБА_2 про самостійне виконання рішення суду в строк до 08.09.2016 до 10.00 год.

Частина 6 статті 79 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Суду не було надано належних та допустимих доказів, що на виконання ч.6 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач звертався до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Скарга про бездіяльність державного виконавця на яку посилається сам державний виконавець не є підставою для направлення повторної вимоги про вселення. Крім того, оскільки скарга не була надана суду, суд не мав можливості дослідити.

13.09.2016 року державним виконавцем складено акт, відповідно до якого стягувач не з'явився, у зв'язку з чим провести вселення не вбачається можливим.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Шереметом О.В. від 13.09.2016 року виконавчий лист №761/30357/14-ц виданий 11.04.2016 року Шевченківським районним судом м. Києва повернуто стягувачеві.

Частина 2 ст.387 ЦПК України передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права та свободи.

Отже, так як під час слухання справи встановлено порушення державним виконавцем вимог статті 79 Закону України «Про виконавче провадження», тому суд приходить до висновку про задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2, заінтересована особа - старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Шеремет Олександр Вікторович, ОСОБА_4 про визнання дій та вимоги незаконними - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Шеремет Олександра Вікторовича щодо повторного направлення вимоги про виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва від 11.04.2016 року №761/30357/14-ц.

Визнати неправомірною вимогу старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Шеремет Олександра Вікторовича від 15.08.2016 року щодо виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва від 11.04.2016 року №761/30357/14-ц.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м.Києва до Апеляційного суду м.Києва. Сторона, яка не була присутня при проголошенні ухвали може її оскаржити протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: Н.Г.Притула