Справа № 415/6309/16-ц
Провадження № 2/415/177/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

з а о ч н е

16.01.17 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судових засідань Дьоміновій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання тимчасового дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради,

у с т а н о в и в:

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання тимчасового дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини , посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого має двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між сторонами розірваний 09.09.2014 року, рішенням Лисичанського міського суду Луганської області. Через небезпечну ситуацію на тимчасово окупованій території України, а саме -Луганській області, де вона мешкала на той час, у 2014 році вона, разом з двома дітьми переїхала до м. Павлоград Дніпропетровської області. 19.10.2014 року отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Разом з дітьми мешкала в м. Павлоград, а в гуртожитку по АДРЕСА_1 вони мешкають з лютого 2016 року. З часу переїзду до м. Павлоград, відповідач байдуже ставиться до своїх дітей, не цікавиться їх долею, не приймає участі у їх виховання, самоусунувся від участі в забезпеченні їх матеріальних потреб. Востаннє діти бачились з батьком у жовтні 2014 року. Перешкод у спілкуванні відповідача з дітьми вона не чинить. Під час зимових та літніх канікул вона має намір разом з донькою виїжджати відвідувати своїх батьків, виїжджати до АР Крим відвідувати свою рідну тітку, але без згоди батька вона не може це зробити. Добровільно відповідач не погоджується надати такий дозвіл та відмовляється пояснити підстави своєї відмови. Спілкування неповнолітньої дитини зі своїми родичами відповідає інтересам дитини, її фізичному, моральному та духовному розвитку, підтримування стосунків з родичами, які залишились проживати в Луганській області та території АР Крим, можливості відпочити дитини на морі. Таким чином вона має намір разом з донькою ОСОБА_5 в новорічні свята впродовж одного тижня ( семи календарних днів) відвідати свого батька -ОСОБА_6, який проживає в АДРЕСА_2, де вона буде проживати під час відвідування діда з 25.12.2016 року по 10 січня 2017 року. Відвідувати свою рідну тітку ОСОБА_7, один раз на рік під час літніх канікул, впродовж 21(двадцяти одного календарного дня), яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3. Під час відвідування дитина буде проживати за вищевказаною адресою разом з матір»ю впродовж 21 дня у період з 01.06.2017 року по 30.08.2017 року. Своєчасне повернення дитини до України вона гарантує і бере на себе обов»язок щодо забезпечення всіх витрат, пов»язаних з виїздом дитини.

У судове засідання позивачка не з»явилась.

Від представника позивача ОСОБА_8 надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги позивача ОСОБА_2 підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Необхідні докази є в матеріалах справи. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду.

Представник органу опіки та піклування Столярова А.М. не заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, подала письму заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач у судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача cуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 29.08.1998 року, який рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 09.09.2014 року по справі № 415/2970/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , було розірвано ( а.с. 7)

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками якої в свідоцтві про народження, серія НОМЕР_2, вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7 ).

Із довідки від 23/06/2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 разом з малолітньою особою, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4, фактичне місце проживання АДРЕСА_5 ( а.с.9) Із акту від 28.09.2016 року , що ОСОБА_2, 1980р.н, ОСОБА_4, 1999р.н. та ОСОБА_5, 2006 р.н. проживають за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації, з лютого 2016 року по теперішній час.( а.с.10) Із відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМСУ у Луганській області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 з 16.03.2002 року. ( а.с. 16)

Таким чином встановлено, що сторони проживають окремо . Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням доньки, не приймає участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір»ю за кордон з поверненням дитини в Україну, на період літніх та зимових канікул.

Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України від 21.01.2014 року № 3857-Х1, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», Правилами оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення , затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) .

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків ( усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку , без згоди та супроводу другого з батьків.

Правила оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) визначено, зокрема , що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів : паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами, проїзний документ, виданий відповідно до Правил, паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який відповідно до правил, записано дитину , яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків ( законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитини, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку у цій держави, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини і він відсутній у пункті пропуску; коли в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України, чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред»явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій; свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішенні суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України ( під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон з метою спілкування з родичами, оздоровлення разом з матір»ю, у зв»язку з малолітнім віком, відповідає інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку. Отримати дозвіл на виїзд за межі України у позасудовому порядку у позивачки немає можливості, а з іншого боку не зачіпає інтереси відповідача як батька дитини щодо можливості спілкуватися та приймати участь у виховання дочки, якщо у нього виникне таке бажання у майбутньому, тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 3, 10 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст.7, 159 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", ст.ст.10,11, 60, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання тимчасового дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з поверненням на Україну, неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10 на тимчасово окуповану територію України до АДРЕСА_2 у період з 25 грудня 2017 року по 10 січня 2018 року з метою відвідування діда ОСОБА_6, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та до Автономної Республіки Крим, у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10 , з метою відвідування родичів, під час літніх канікул у період з 01.07.2017 року по 30.08.2017 року, без письмової згоди та супроводу батька ОСОБА_3.

Надати дозвіл на оформлення проїзного документа неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 для виїзду за кордон без згоди та дозволу батька -ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Лисичанським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.Б. Чернобривко