Справа №203/5840/16-ц
Провадження №2/0203/328/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

у с т а н о в и в:

03 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що сторони перебувають у шлюбі від липня 2006 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають разом, але не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивачка не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати. Крім того, позивачка позбавлена можливості отримувати додаткові прибутки, а від надання їй матеріальної допомоги для утримання дитини відповідач ухиляється. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця (а.с.а.с. 1, 10).

Ухвалою суду від 20.03.2017 року позовні вимоги про розірвання шлюбу було виділено в окреме провадження.

Позивачка, її представник у судовому засіданні позов про стягнення аліментів підтримали, а відповідач, його представник - заперечували проти його задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 3, статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За правилами частини 1 статті 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналіз змісту приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що особа, що звертається до суду за захистом порушеного права з утримання дитини, самостійно і на свій розсуд обирає спосіб захисту такого права, доводить суду належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх вимог (ухилення від утримання дитини відповідача), і суд зобов'язаний розглянути справу саме у межах, визначених позивачем, і на підставі доказів, наданих ним.

Між тим, ані позивачка, ані її представник не довели судові факт порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивачки з наступних підстав.

З тексту позовної заяви вбачається, що її єдиним доводом є те, що відповідач не надає будь-яку матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина сторін, позбавляючи його потрібного харчування, одягу та взуття. При цьому відповідних доказів на підтвердження цієї обставини ані позивачкою, ані її представником протягом розгляду справи надано не було.

Таке твердження цілком спростовується встановленими судом фактами.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 22.07.2006 року (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Дитина мешкає разом зі сторонами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідач від 03.10.2011 року працює у ТОВ «Металургтранс» на посаді начальника управління програмування та автоматизації (довідка ТОВ «Металургтранс» від 27.01.2017 року №2669, копія трудової книжки серії НОМЕР_1).

За 2016 рік відповідачем за місцем роботи отримано сукупний дохід у сумі 315 429,97 грн. (довідка ТОВ «Металургтранс» від 30.01.2017 року №2866).

Протягом 2016 - 2017 років відповідач ніс витрати з оплати за надані комунальні послуги, про що свідчать копії відповідних квитанцій, надані ним суду.

Крім того, відповідач бере активну участь у соціальному та духовному розвитку дитини, що підтверджується наданими суду договорами, укладеними ним з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (вивчення англійської, підготовка до школи) у 2014 - 2015 роках, платіжними дорученням щодо оплати наданих за вказаними договорами послуг.

Судом також встановлено, що відповідач бере постійну безпосередню участь у забезпеченні родини (у тому числі, дитини) товарами домашнього побуту, шкільними канцелярськими товарами, їжею тощо, про що свідчать численні квитанції про купівлю таких товарів, додані до матеріалів справи відповідачем.

Вказані обставини об'єктивно підтверджують факт добровільного систематичного виконання відповідачем аліментних обов'язків відносно членів його родини (зокрема, відносно малолітнього ОСОБА_1.).

Доводи, викладені позивачкою у позовній заяві, натомість не підтверджено належними доказами і спростовуються доказами, наданими відповідачем та його представником.

Так, позивачкою до справи було долучено копії документів щодо здійснення нею підприємницької діяльності (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, витяг з реєстру платників єдиного податку, декларація платника єдиного податку). Між тим, зміст цих документів свідчить про те, що ця діяльність здійснюється нею лише від 09.11.2015 року (дата реєстрації), а дохід від такої діяльності за останній звітний рік склав 37 300,00 грн.

Вказана обставина безумовно унеможливлює самостійне утримання родини позивачкою і свідчить про безпідставність її тверджень про ухилення відповідача від утримання дитини.

Представником позивачки, серед іншого, суду був наданий оригінал акту від 14.03.2017 року, згідно з яким позивачка з дитиною фактично мешкають за іншою адресою: АДРЕСА_2. Суд критично ставиться до вказаного доказу, оскільки відповідно до нього за цією адресою позивачка мешкає лише від 12.03.2017 року (переїхала напередодні останнього судового засідання). При цьому у судовому засіданні, яке відбулося 27.02.2017 року, позивачка підтвердила, що мешкає з відповідачем в одній квартирі.

Безпідставність заявлених у справі позовних вимог про стягнення аліментів (ненадання відповідачем коштів на утримання сім'ї) додатково підтверджується тим, що за останній рік позивачка сім разів здійснила самостійні (без відповідача та дитини) закордонні поїздки до Туреччини, про що свідчить визнання цього факту представником позивачки.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність ознак порушення прав та охоронюваних законом інтересів малолітнього сина сторін (ані на час звернення до суду, ані на час розгляду справи), а відтак і підстав для задоволення заявленого позову.

У порядку статті 88 ЦПК судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 79, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК України, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його постановлення. У разі якщо рішення було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 23 березня 2017 року.

Суддя М.О. Католікян