Справа№340/667/16-ц
Провадження № 2/340/58/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

при секретарі судових засідань Фурманюк В.М.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Верховина Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Верховинської селищної ради, третя особа: Сектор державної реєстрації речових прав Верховинської районної державної адміністрації про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, третьої особи, просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку «А», який у свою чергу складається на першому поверсі з житлових кімнат під №1-3 площею 16,7 м.кв., під №1-5 площею 18,4 м.кв., під №1-6 площею 15,6 м.кв., кухні під №1-2 площею 12,1 м.кв., коридору під №1-1 площею 5,3 м.кв. та під №1-4 площею 3,2 м.кв., кладової під №1-7 площею 7,7 м.кв., по мезоніну з житлових кімнат під №1-9 площею 10,0 м.кв. та під №1-11 площею 10,9 м.кв., коридору під №1-8 площею 6,0 м.кв. та веранди під №1-10 площею 7,4 м.кв., загальною інвентаризаційною вартістю 165502 грн.; разом з господарськими будівлями: навіс - під літерою «Б» площею 21,4 м.кв. вартістю 4394 грн., стайня - під літерою «В» площею 25,6 м.кв. вартістю 13859 грн., вбиральня - під літерою «Г» площею 1,0 м.кв. вартістю 1141 грн., оборіг - під літерою «Д» площею 16,2 м.кв. 8156 грн., погріб - під літерою «Е» площею 16,9 м.кв. вартістю 12601 грн. та сарай - під літерою «Є» площею 22,7 м.кв. вартістю 3198 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що являється спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно заповіту складеного ОСОБА_5 19.02.2007 року, батько їй заповів на випадок своєї смерті усе своє майно, що йому буде належати на час смерті. Однак, коли вона у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй було видано свідоцтва про право на спадщину лише на частину майна - дві земельні ділянки, а в частині оформленні спадкових прав на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно, які б підтверджували право власності її батька.

Однак переконана, що на момент смерті вказаний будинок перебував у власності батька, оскільки будинок ним було побудовано у 1989 році відповідно до чинного на той час законодавства та не являвся самочинним будівництвом. Крім цього, на той час державна реєстрація права власності на будинки у сільській місцевості не проводилася, і чинним законодавством такого обов'язку у власників не вимагалося. Тому переконана, що спірний будинок входив в об'єм спадкового майна після смерті батька, а оскільки вона являється єдиним спадкоємцем після смерті батька за заповітом, і інші спадкоємці за законом своїх майнових прав на спадкове майно не заявили та претензій до неї не мають, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з аналогічних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні відносно позову не заперечив, суду пояснив, що дійсно спірний будинок побудований за життя батьком позивача, на земельній ділянці, що перебувала у його власності, яка на даний час успадкована позивачем. Оскільки позивач у встановлені строки звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, і таку в частині прийняла, на даний час жодних спірних питань не виникає, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд позов задовольняє з таких підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1 та 2 ст.1220 ЦК України визначено, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.8), ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Верховина Івано-Франківської області, про що вчинено актовий запис від 04.05.2016 року №41.

Згідно з заповітом від 19.02.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Верховинської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 (а.с.35), позивач ОСОБА_2 являється спадкоємцем усього майна ОСОБА_5, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі всього того, на що він за законом матиме право.

Як встановлено судом, позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 19.02.2007 року, після смерті ОСОБА_2

Частково спадщину після смерті ОСОБА_2 позивачем прийнято, про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.11.2016 року (а.с.13,15), видані приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я., на: земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,3087 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що належали на час смерті спадкодавцю ОСОБА_5

В той же час, постановою від 08.11.2016 року (а.с.22), у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 позивачу було відмовлено через відсутність підтверджуючих документів про право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно.

Дійсно, як встановлено судом на даний час право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ні за ким, в тому числі і за ОСОБА_5, не зареєстровано і свідоцтво про право власності на будинок не видавалося.

В той же час як вбачається із проекту будівництва будівель від 23.10.1989 року (а.с.11) та будівельного паспорту від 28.11.1989 року (а.с.10), спадкодавцю ОСОБА_5 надавався дозвіл на будівництво будівель на території присілку Кушнірівка смт Верховина Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому селищної ради від 24.06.1987 року №41.

Згідно представленого технічного паспорту (а.с.17-21) вбачається, що такі будівлі були споруджені у 1989 році та завершені будівництвом, складаються з житлового будинку позначеного на плані під літерою «А», загальною площею 113,3 м.кв., що складається з приміщень: на першому поверсі - житлових кімнат під №3 площею 16,7 м.кв., під №5 площею 18,4 м.кв., під №6 площею 15,6 м.кв., кухні під №2 площею 12,1 м.кв., коридору під №1 площею 5,3 м.кв. та під №4 площею 3,2 м.кв., кладової під №7 площею 7,7 м.кв., по мезоніну - житлових кімнат під №9 площею 10,0 м.кв. та під №11 площею 10,9 м.кв., коридору під №8 площею 6,0 м.кв. та веранди під №10 площею 7,4 м.кв; разом з господарськими будівлями: навіс - під літерою «Б» площею 21,4 м.кв., стайня - під літерою «В» площею 25,6 м.кв., вбиральня - під літерою «Г» площею 1,0 м.кв., оборіг - під літерою «Д» площею 16,2 м.кв., погріб - під літерою «Е» площею 16,9 м.кв. та сарай - під літерою «Є» площею 22,7 м.кв.

Згідно з рішенням виконавчого комітету від 26.09.2016 року №34 (а.с.16) будинку присвоєно адресний номер - АДРЕСА_1 який побудований у 1989 році.

Відповідно до п.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності в Україні до моменту набрання чинності ЦК України з 01.01.2004 року регулювалися положеннями ЦК України 1963 року та Законом України «Про власність», який введено в дію з 15.04.1991 року.

Відповідно до положень ст.12 цього Закону було визначено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Об'єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (ст. 13 Закону).

За таких обставин, оскільки батьком позивача було збудовано будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 до моменту набрання чинності названим законом у 1989 році на підставі належно виданих дозволів на проведення будівельних робіт, і цим будинком він володів та проживав у ньому з моменту будівництва, відтак суд приходить до висновку про набуття ним у власність цього будинку починаючи з 15.04.1991 року.

При цьому суд переконаний, що відсутність правовстановлюючих документів, а зокрема державної реєстрації права власності на будинок не може бути перешкодою для прийняття спадщини позивачем, так як на момент набуття спадкодавцем у власність нерухомого майна діяло законодавство, відповідно до якого виникнення права власності не залежало від державної реєстрації прав на нерухоме майно. А відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Крім цього, у інший спосіб позивач позбавлена можливості захисти своє майнове право на прийняття спадщини, оскільки внаслідок смерті власника майна адміністративна процедура здійснення оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок є унеможливлена.

За таких обставин суд приходить до переконання, що набувши на законних підставах у власність житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, ОСОБА_5 володів правами власника цього майна до моменту смерті, і таке майно увійшло в об'єм спадщини, що підлягає спадкуванню позивачем, як спадкоємцем за заповітом.

А з врахуванням того, що позивач, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, звернулася своєчасно із заявою про прийняття спадщини, і в частині таку прийняла, а в іншій частині не може оформити спадкові права з причин, що не залежать від її волі, відтак слід позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на: житловий будинок позначений на плані під літерою «А», загальною площею 113,3 м.кв., що складається з приміщень: на першому поверсі - житлових кімнат під №3 площею 16,7 м.кв., під №5 площею 18,4 м.кв., під №6 площею 15,6 м.кв., кухні під №2 площею 12,1 м.кв., коридору під №1 площею 5,3 м.кв. та під №4 площею 3,2 м.кв., кладової під №7 площею 7,7 м.кв., по мезоніну - житлових кімнат під №9 площею 10,0 м.кв. та під №11 площею 10,9 м.кв., коридору під №8 площею 6,0 м.кв. та веранди під №10 площею 7,4 м.кв; разом з господарськими будівлями: навіс - під літерою «Б» площею 21,4 м.кв., стайня - під літерою «В» площею 25,6 м.кв., вбиральня - під літерою «Г» площею 1,0 м.кв., оборіг - під літерою «Д» площею 16,2 м.кв., погріб - під літерою «Е» площею 16,9 м.кв. та сарай - під літерою «Є» площею 22,7 м.кв.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Бучинський А.Б.