АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/780/17 Справа № 201/1276/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Варенко О.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року

по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

01.02.2016р. КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення станом на 01.01.2016р. у розмірі 28 992грн.55коп. (ця сума містить також суму 3% річних та інфляційних збільшень). У обґрунтування позовних вимог зазначав, що позивач надає відповідачу послуги водопостачання, але відповідач їх не сплачує, тому, станом на 01.01.2016р. відповідач має заборгованість у зв'язку з непроходженням повірки лічильника води у розмірі 18 955грн. 63 коп., інфляційне збільшення суми боргу складає 8 862грн.19коп., розмірі 3% річних - 1174грн.73коп., разом ця сума становить 28 992грн.55коп. Цю суму разом з понесеними судовими витратами по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. позивач просив стягнути з відповідача.

14.04.2016р. ОСОБА_2 звернувся до КП Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради із зустрічним позовом про зобов'язання вчинити певні дії, а саме провести перевірку лічильника за власний рахунок, здійснити перерахунок заборгованості та відшкодування моральної шкоди в розмірі суми первісного позову до нього - 28 992грн.55коп. (а.с. № 26-33). У обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що на його думку повірку лічильників води повинен робити відповідач за власний рахунок, тому, нарахування йому заборгованості за ці роки, протягом яких перевірка лічильників не здійснювалася, з розрахунку діючих тарифів та кількості зареєстрованих осіб, вважає неправомірною.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення та ззустрічного позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги, а у задоволенні позову КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради відмовити, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови у задоволенні позову КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та члени його родини зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України у Дніпропетровській області (а.с. № 6, 16).

Під час розгляду справи судом встановлено, що по АДРЕСА_1 станом на 01.01.2016р. існує заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення в сумі 18 955грн. 63 коп. Ця сума нарахована за період з 26.03.2009р., протягом якого перевірка лічильників не здійснювалася, з розрахунку діючих тарифів та кількості зареєстрованих осіб.

Разом з інфляційним збільшення суми боргу на 8 862грн.19коп. та 3% річних в сумі 1174грн.73коп., сума заборгованості, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2 становить 28 992грн.55коп. (а.с. № 8-12).

Відповідач свої зобов'язання перед позивачем в частині сплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення не виконує, і як убачається зі змісту зустрічного позову, з тих підстав, що на його думку, повірку лічильників води повинен робити відповідач за власний рахунок, тому нарахування йому заборгованості за ці роки, протягом яких перевірка лічильників не здійснювалася, з розрахунку діючих тарифів та кількості зареєстрованих осіб, вважає неправомірною.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог за первісним позовом виходив з того, що вимоги заявлені лише до однієї особи, хоча за спірною адресою зареєстровано п»ять осіб. Які є повнолітніми, отже несуть рівні обов'язки по оплаті за комунальні послуги, в тому числі за надані послуги водопостачання та водовідведення (положення ст. 64 ЖК України).

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу дійсно було відомо про кількість зареєстрованих осіб, що підтверджено розрахунком заборгованості станом на 01.01.2016р. в розмірі 18 955грн. 63 коп. по кількості зареєстрованих осіб - 5 осіб та слова „солідарно" у прохальній частині основного позову.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тобто, у суді першої інстанції позивачу було запропоновано уточнити свої позовні вимоги, як з урахуванням того, що в квартирі зареєстровано 5 повнолітніх осіб, а в позові зазначено слово „солідарно" та з урахуванням наданих 21.07.2016р. ОСОБА_2 даних про здійснені ними платежі, що підтверджено журналом судового засідання (а.с. № 122).

Однак, перед судом першої інстанції інших вимог, ніж ті що заявлені позивачем, не заявлялись.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскільки у суді першої інстанції не вирішувалось питання щодо залучення до участі у справі інших осіб які є зареєстрованими у спірній квартирі і з урахуванням яких здійснено нарахування заборгованості, зазначене є перешкодою до ухвалення апеляційною інстанцією рішення, а самe пред»явлення позову без зазначених осіб - передчасним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні первісних вимогКомунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради з підстав передчасності підлягає залишенню без змін.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, а саме: провести перевірку лічильника за власний рахунок, здійснити перерахунок заборгованості та відшкодування моральної шкоди, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у їх задоволенні, з наступних підстав.

Судом встановлено, що водолічильник, встановлений у квартирі АДРЕСА_1 було опломбовано та прийнято до обліку 02.10.2003р., про що був складений відповідний акт, у якому вказано строк допуску в експлуатацію цього лічильника до 07.08.2005р.

На підставі рішення Науково-технічної комісії з метрології Держспоживстандарту України № 5 від 24.11.2004р. міжповірочний інтервал для лічильників холодної води типорозміру СК-15 було продовжено до трьох років. Між тим, у визначений термін періодична повірка лічильника виконана не була.

Оскільки, неповірені засоби обліку до експлуатації не допускаються 26.03.2009р. лічильник у АДРЕСА_1 було знято з обліку у базі даних позивача.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, що діяла до 01.01.2016р.), засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на які поширюється державний метрологічний нагляд, підлягають повірці.

В абзаці 2 ч. 2 ст. 28 Закону (в редакції, що діяла до 01.01.2016р.) зазначено, що підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Згідно п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Відповідно до п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Відповідно до рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.12.2004р. № 3884 та від 26.02.2013р. № 82 «Про раціональне ведення водного господарства міста», у разі не проведення періодичної повірки квартирних, будинкових, загальнобудинкових приладів обліку, проводити розрахунки мешканцям за нормою водовикористання, відповідно до ступеню благоустрою квартир та кількості зареєстрованих осіб (власників).

Таким чином, у відповідності з діючим законодавством України, нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 з 26.03.2009р. почали здійснюватись згідно встановлених норм та тарифів по кількості зареєстрованих осіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи ОСОБА_2 про те, що повірка лічильника повинна була здійснюватися за рахунок КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, суд оцінює критично, оскільки, відповідно до Постанови КМУ «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» № 869 від 01.06.2011р. затверджений Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, згідно з яким до складу витрат на збут включаються витрати, безпосередньо пов'язані із збутом послуг з централізованого водопостачання та водовідведення споживачам, а саме: витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт (включаючи демонтаж, транспортування і монтаж) засобів обліку води, які є власністю ліцензіата.

Отже, КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради зобов'язано за свій рахунок проводити повірку, обслуговування і ремонт технологічних та загальнобудинкових лічильників, які є його власністю та знаходяться на балансі підприємства питного водопостачання.

Однак, оскільки, ОСОБА_2 після зняття його лічильника з 26.03.2009р. з обліку позивача повірку не здійснив, йому було обґрунтовано, що у відповідності до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630, здійснено нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення по кількості зареєстрованих в квартирі осіб, без врахування показів лічильника.

Статями 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. та пунктом 8 вищезазначених Правилпередбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно з договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.

Порядком та типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до складу таких послуг, з яких розраховуються тарифи для споживачів, входять і послуги з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Таким чином, узагальнюючи нормативну-правову базу, якою регулюються взаємовідносини у сфері житлово-комунального господарства, можливо зробити висновок, що індивідуальні прилади обліку, встановлені в квартирах, які є власністю споживача, можуть бути повірені за рахунок виконавця житлово-комунальних послуг у відповідному багатоквартирному будинку, якщо ця послуга включена до тарифу та договору на надання житлово-комунальних послуг.

Аналогічні висновки висловлені у Правових позиціях ВСУ по справі № 6-60цс15, які є для суду обов'язковими (а.с. № 137-140).

Аналізуючи встановлені по справі фактичні обставини, з урахуванням спірного періоду (відсутність договору між сторонами по справі, невключення до тарифу по оплаті послуг водопостачання та водовідведення послуги з періодичної перевірки лічильника за спірною адресою - АДРЕСА_1), та в контексті наведених вище норм діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом було встановлено, що після зняття лічильника з 26.03.2009 року з обліку позивач його повірку не здійснив. Тобто, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у спірний період Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, до якого позивачем пред»явлено зустрічні вимоги, не повинен нести перед ним відповідальність з відшкодування понесених ним витрат на повірку засобів обліку води.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді О.П.Варенко

І.А.Єлізаренко