Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2017року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Морозова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Швидкої І.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, пені та моральної шкоди,_

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 20.01.2016 року вона дала своєму знайомому ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 20000 грн. для погашення своєї кредитної заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк по кредитній картці № 862945, яка була передана йому разом із кредитною карткою. Грошові кошти були передані у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про що ОСОБА_2 написав розписку. Станом на день звернення до суду відповідач грошові кошти позивачу не повернув та не вніс їх на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк від її імені для погашення заборгованості, у звязку з чим у позивача зіпсована її кредитна історія перед ПАТ КБ «Приватбанк ПАТ КБ «Приватбанк у звязку із цим нарахував 10000 грн. пені та процентів за прострочення погашення заборгованості за карткою № 862945. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 30000 грн. (20000 грн. сума заборгованості , 10000 грн. пеня, проценти, моральна шкода). Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що 20.01.2016 року вона передала кошти у сумі 20000 грн. своєму знайомому, відповідачу по справі та банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк, про що відібрала від нього розписку, з метою погашення ним її кредитної заборгованості, так як сама не мала змоги поїхати до м. Звенигородка у звязку із хворобою. Дана розписка була відібрана у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на допиті у судовому засіданні яких вона не наполягала. Увечері 20.01.2016 року відповідач телефоном повідомив її, що кошти, які вона йому передала вилучені у нього військовою прокуратурою у ході обшуку. З моменту передання коштів пройшло більше року та у звязку з тим, що відповідач не погасив заборгованість перед банком, з банку її турбують, надходять вимоги про погашення заборгованості,заборгованість та проценти за нею ростуть. Просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 30000 грн. (20000 грн. сума заборгованості , 10000 грн. пеня, проценти, моральна шкода).

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав, та пояснив, що 20.01.2016 року кошти у сумі 20000 грн. разом із банківською карткою були передані йому позивачем для погашення її заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк. Того ж дня вказані кошти були вилучені у нього військовою прокуратурою у ході обшуку у рамках кримінального провадження, у якому він обвинувачується у тому, що начебто хотів дати хабар начальнику податкової поліції ОСОБА_5 та до сьогоднішнього дня не повернуті, незважаючи на неодноразові звернення з листами до прокуратури та оскарженням ним ухвал.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи, дослідивши матеріали даної справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 20.01.2016 року позивач передала відповідачу кошти у сумі 20000 грн. разом із банківською карткою для погашення її заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк, про що сторони склали розписку. Того ж дня вказані кошти були вилучені у нього військовою прокуратурою у ході обшуку у рамках кримінального провадження. У звязку з чим відповідач не погасив заборгованість позивача перед ПАТ КБ «Приватбанк.

Відповідно до наданих відповідачем документів, грошові кошти у розмірі 25300 грн. вилучені у відповідача у рамках кримінального провадження № 0000169 та на даний час на них накладено арешт, який ніким не скасований та не знятий.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Згідно з статтею 1046 ЦК України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, у такій же кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до розписки від 20.01.2016 року відповідач взяв у позивача грошові кошти у сумі

20000 грн. разом із банківською карткою з метою погашення її заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк. У даному розумінні розписка не є договором позики, оскільки з її змісту не випливає зобовязання відповідача повернути вказані кошти позивачу, а лише зазначена мета передачі коштів погашення заборгованості позивача перед іншою особою. Тобто підтверджує сам факт передачі коштів позивачем відповідачу. Також текст розписки не містить посилання на зобовязання відповідачем повернути кошти позивачу.

Враховуючи, що грошові кошти, вилучені у відповідача в межах розслідуваня кримінального провадження, рішення про накладення на них арешту чинне на даний час, а тому і питання повернення коштів має вирішуватись судом, що розглядає кримінальне провадження, надана суду розписка про отримання коштів не свідчить про укладення договору позики та не тягне за собою настання відповідних правових наслідків.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1046, 1047, 1049 ЦК , ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 13 березня 2017 року.

Суддя: ОСОБА_6