Справа №265/1417/16-ц
Провадження №2/265/34/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарях - Азаровій А. О., Байрачній І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на наступне. Він перебуває у шлюбі з відповідачкою з 5 вересня 2009 року. Від шлюбу у сторін народились діти, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час спільного проживання з відповідачкою він постійно працював та мав велику заробітну плату, що надало змоги придбати майно у період шлюбу. На теперішній момент з нього за рішенням суду стягуються аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/14 частини та аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1/8 частини на кожну дитину. Вказував, що за час спільного проживання із ОСОБА_2 було придбано: АДРЕСА_1, земельна ділянка 82-А площею 0,0956 га, кадастровий номер :01:011:0521, що знаходиться в м. Маріуполі по бул. Комсомольському; 37/100 частки АДРЕСА_2. Також вказував, що 63/100 частки АДРЕСА_2 перейшло відповідачці на підставі договору довічного утримання від 17 березня 2005 року. Заборона на відчуження вказаної 63/100 частки була знята нотаріусом у звязку зі смертю утриманця 27 липня 2013 року, а матеріальне забезпечення за таким договором довічного утримання здійснювалось за спільні кошти подружжя, тому вважав, що таке нерухоме майно є також спільною власністю сторін. Додавав, що АДРЕСА_3 розташована на одному поверсі з квартирою батьків відповідачки, які проживають у кв. 16 цього ж будинку.

Додавав, що за час шлюбу подружжям сторін була придбана побутова техніка: холодильник вартістю 12800 грн., пральна машина вартістю 3500 грн., посудомийна машина вартістю 3280 грн., мікрохвильова піч за 2000 грн., газова панель - 5500 грн., електродугова шафа - 5300 грн., витяжка вентиляційна - 3500 грн., електрична мясорубка - 1500 грн., каво машина вартістю 5500 грн., телевізор вартістю 4500 грн., сейф вартістю 3800 грн., устаткування відчищання води вартістю 6000 грн., відеокамера вартістю 6900 грн., електрична скороварка за 600 грн., Ді-Ві-Ді програвач - 800 грн., авто холодильник - 1200 грн., а всього на загальну суму 66680 грн. Також подружжям сторін були придбані меблеві гарнітури на загальну суму 128305 грн. (без вартості кухонного гарнітуру).

Зазначав, що тепер, враховуючи наявність переліченого майна, яке використовує відповідачка одноособово, позивач змушений знімати квартиру, оскільки відповідачка перешкоджає його проживанню в таких квартирах, що змушує його винаймати собі орендоване житло, де він мешкає разом із неповнолітньою донькою від першого шлюбу, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Оскільки в добровільному порядку відповідачка не бажає вирішити наявний спір, то він просив суд визнати обєктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2: АДРЕСА_1, земельну ділянку 82-А площею 0,0956 га, 37/100 частки АДРЕСА_4; а також побутову техніку: холодильник «ЕлДжі» 12800 грн., пральна машина «Зануссі» 3500 грн., посудомийна машина «Зануссі» 3280 грн., мікрохвильова піч «Самсунг» 2000 грн., газова панель 5500 грн., електродугова шафа «Хотпоінт-Арістон» 5300 грн., витяжка вентиляційна 3500 грн., електро мясорубка «Мулінекс» 1500 грн., каво машина «Делонгі» 5500 грн., телевізор «Самсунг» 4500 грн., сейф 3800 грн., устаткування очищення води 6000 грн., відеокамера «Соні» 6900 грн., електроскороварка «Сатурн» 600 грн., Ді-Ві-Ді програвач 800 грн., авто холодильник 1200 грн., що всього вартує 66680 грн., а також меблеві гарнітури на загальну суму 128305 грн. Також просив суд визнати обєктам права спільної сумісної власності подружжя сторін 63/100 частки АДРЕСА_5.

Просив суд також провести поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом виділення позивачу у власність АДРЕСА_6, а також: посудомийну машину «Зануссі» 3280 грн., газову панель 5500 грн., електричну духову шафу 5300 грн., вентиляційну витяжку 3500 грн., холодильник 12800 грн., пральну машину 3500 грн., мікрохвильову піч 2000 грн., авто холодильник 1200 грн., а всього техніки на суму 37080 грн., а також меблеві гарнітури на суму 74500 грн. та інструменти на суму 17977 грн.

В свою чергу позивач просив суд виділити ОСОБА_2 у власність АДРЕСА_2, земельну ділянку 82-А площею 0,0956 га, побутову техніку: електро мясорубку 1500 грн., каво машину 5500 грн., телевізор 4500 грн., сейф 3800 грн., відеокамеру 6900 грн., електроскороварку 600 грн., Ді-Ві-Ді програвач 800 грн., устаткування очищення води 6000 грн., а всього на суму 29600 грн., а також меблевого гарнітуру на суму 53805 грн. та побутові прибори на суму 4370 грн.

Позивач, ОСОБА_1, у судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, у присутності його представника, який діє на підставі договору, ОСОБА_6, підтримуючи при цьому заявлений ним позов повністю.

Представник позивача, ОСОБА_6, в судовому засіданні, підтримуючи повністю заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, вказував, що 63/100 частки АДРЕСА_3 також є спільної сумісної власністю подружжя сторін, бо як набуття права власності на таке майно, так й виконання умов договору довічного утримання ОСОБА_7 відбулось під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а позивач також ніс витрати на утримання ОСОБА_7, як до, так й після офіційного укладення шлюбу із ОСОБА_2 Додавав, що право власності на таке мано було набуто ОСОБА_2 вже за час шлюбу із ОСОБА_1, тому 63/100 частки АДРЕСА_7 є спільною сумісною власністю подружжя сторін. Зазначав, що документів на меблі та техніку у позивача немає, бо він не мешкає на теперішній час у спільних із відповідачкою квартирах. На підставі проведених у справі експертних дослідженнях визначена вартість спірного майна, яке набуто під час шлюбу сторін. Вказував, що у позивача жодного нерухомого майна на праві власності немає, як й іншого жилого приміщення. До того ж у позивача є на утриманні неповнолітня дитина, донька ОСОБА_5, з якою у ОСОБА_1 немає власного житла. Додавав, що батьки відповідачки, з якими у позивача конфлікті відносини, мешкають поряд із АДРЕСА_3, на одному майданчику, тому буде вірним, якщо саме трикімнатну АДРЕСА_8 передати ОСОБА_2 разом із земельною ділянкою у власність, а трикімнатну АДРЕСА_9 залишити у власності ОСОБА_1 Зауважував, що позивач намагався домовитись із відповідачкою, щоб усе набуте під час шлюбу майно оформити на спільних дітей в рахунок сплати ним аліментних платежів, однак остання не погодилась на це. Просив суд задовольнити позов повністю.

За письмовими поясненнями адвокат ОСОБА_6 також вказував з посиланням на ст. 334 ЦК України, що ОСОБА_2 набула право власності на 63/100 частки кв. 18 по вул. Пашковського в м. Маріуполі не з моменту укладення угоди довічного утримання в 2005 році та його нотаріального посвідчення, а саме в момент реєстрації свого права власності на таке нерухоме майно в 2013 році, тобто у період шлюбу із ОСОБА_1 Посилався при цьому на надану ним судову практику. Зазначав також, що позивач не наполягатиме на стягненні на його користь компенсації вартості майна з відповідачки, в разі якщо вартість її частки майна при поділі виявиться більше. Також заперечував проти показів допитаних у судовому засіданні свідків в частині, що стосується виконання умов договору довічного утримання ОСОБА_7 батьками відповідачки, бо такий договір не оспорюється. Вказував, що вартість майна, що підлягає поділу між подружжям сторін загалом дорівнює 1385385,17 грн., з якого за вимогами позивача ОСОБА_1 відходитиме при поділі майно в сумі 644150,83 грн., а відповідачці відповідно в сумі 741234,34 грн.

Відповідачка, ОСОБА_2, в судовому засіданні заперечувала проти запропонованого позивачем поділу спільного сумісного майна подружжя, бо таким чином не враховуються права її з позивачем спільних дітей, а також позивачем помилково вказано, що 63/100 частки АДРЕСА_3 належить їх подружжю, оскільки ця нерухомість є її особистою власністю. При цьому її функції за договором довічного утримання ОСОБА_7 фактично виконувала її мати, ОСОБА_8 До того ж саме на кошти її батьків було придбано 37/100 часток АДРЕСА_3. На підставі переліченого просила суд провести поділ спільного нерухомого майна шляхом надання їй у власність АДРЕСА_9, а відповідачу 37/100 частки АДРЕСА_3 разом із земельною ділянкою площею 0,0956 га. Меблі, техніку та інструменти просила суд поділити згідно із наданою нею таблицею спільного майна подружжя. Просила суд відмовити у позові ОСОБА_1

На підставі письмових заперечень відповідачка ОСОБА_2 також зазначала, що не погоджується із тим, що в період шлюбу з позивачем ними було набуто за спільні кошти 63/100 частки АДРЕСА_3, яке не є спільною сумісною власністю подружжя сторін, бо було набуто нею до шлюбу шляхом передання такої частки у її власність ОСОБА_7 на підставі договору довічного утримання відповідно до ст. 744 ЦК України. При цьому реєстрації такого права відповідачкою лише в 2013 році не свідчить про виникнення права власності на таке майно у позивача, який не був стороною такої угоди, бо за ст. 746 ЦК України існує спеціальний порядок набуття права власності за договором довічного утримання. Зазначала також, що фактично виконання умов договору довічного утримання здійснювали батьки відповідачки, ОСОБА_8 В та ОСОБА_9, які спочатку доглянули дружину ОСОБА_7, який на підставі цього з першого разу заповідав 63/10 частки належної йому квартири ОСОБА_9, а потім вони доглянули ОСОБА_7 на підставі договору довічного утримання, укладеного на відповідачку. При цьому ОСОБА_2 не мала змоги самостійно виконувати умови договору довічного утримання через навчання, одруження, народження двох дітей та проходження лікування після пологів. Також не приймав участь у догляді ОСОБА_7 й позивач, який постійно був на роботі. Також додавала, що частина спільного рухомого майна, визначена у позові ОСОБА_1, належить особисто їй, було подаровано дітям, або яке вже відсутнє чи зламане. Також не погоджувалась на виділ у власність позивачу АДРЕСА_9, бо вона зараз там мешкає разом із своїми малолітніми дітьми, які там навчаються та відвідують садок, що завдасть психологічної травми дітям. Додавала також, що вона не має доходу та перебуває у декретній відпустці.

Представник відповідачки, яка діє на підставі договору, адвокат ОСОБА_10, в судовому засіданні вказувала, що у період шлюбу сторони набули трикімнатну АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,0956 га по бул. Комсомольському та одну кімнату, тобто 37/100 частки АДРЕСА_10. Однак 63/100 частки АДРЕСА_10, тобто дві кімнати такої квартири, є особистою власністю ОСОБА_2, бо договір довічного утримання щодо цих двох кімнат був укладений нею із ОСОБА_7 ще у 2005 році, а одружились сторони по справі лише у 2009 році, тому вона набула права власності на 63/100 частки АДРЕСА_11 саме у 2005 році. При цьому витрати на виконання такого договору не впливають на право власності відповідачки на таке майно. Зазначала, що ОСОБА_1 не ніс жодних витрат на виконання договору довічного утримання. Тим більше, що фактичне виконання умов договору довічного утримання здійснювали батьки ОСОБА_2 Таким чином, оскільки відповідачка мешкає разом із своїми дітьми АДРЕСА_12, то вважала, що доцільно буде визнати право власності на таку квартиру за ОСОБА_2, а ОСОБА_1 віддати відповідно 37/100 частки АДРЕСА_8 разом із земельною ділянкою по бул. Комсомольському в м. Маріуполі. При цьому заперечувала проти поділу меблів та техніки, бо позивачем не було доведено існування таких речей, не доведено його вартість та частка такого майна є особистою власністю ОСОБА_2 Додавала, що у позивача гарній фінансовий стан, який йому дозволяє заробляти під 30000 грн. у місяць та винаймати собі за 7000 грн. котедж для проживання. В той же час відповідачка, яка мешкає з його двома малолітніми дітьми існує за рахунок аліментів, діти часто хворіють, а вона сама перебуває у відпустці по догляду за дітьми. Додавала, що передання у власність відповідачці трикімнатної квартири по вул. Пашковського 75, а відповідачу одної кімнати по вул. Пашковського 61 разом із земельною ділянкою буде відповідати як інтересам спільних для сторін дітей, так й співмірності нерухомого майна при його поділі на підставі висновків експертів. Також зазначала, що частина рухомого майна, щодо якого заявлені вимоги позивачем, є вмонтованою технікою та меблями у АДРЕСА_13, тому буде недоцільно вилучати його з такого житла при проведенні поділу. Просила також суд звернути увагу на доводи ОСОБА_2 щодо доведеності наявності спірного рухомого майна, його відношення до спільного сумісного майна та про його вартість, бо позивачем жодним чином не було підтверджено такі обставини в суді.

Представник відповідачки, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_8, повністю підтримала доводи ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_10 При цьому вказувала, що вона дійсно надавала 60 000 грн. для купівлі 37/100 часток АДРЕСА_11 сторонам, однак документальних цьому підтверджень у неї немає. Вказані гроші сторони їй не повернули досі. Вона разом із своїм чоловіком дійсно доглядала ОСОБА_7, тому 63/100 частки АДРЕСА_11 не може бути спільною власністю подружжя сторін. Вказувала, що донька позивача також виховувалась у їх родині, доки ОСОБА_1 силою її не забрав звідти. Вказувала, що у АДРЕСА_9 створені гарні умови для проживання. В той же час у АДРЕСА_8 умови для проживання дітей жахливі, бо там немає ремонту. Тим більше переїзд для дітей на інше місце проживання негативно відобразиться на їх інтересах та психіці, які звикли до свого теперішнього оточення. Просила відмовити у задоволені позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, які зявились, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування.

На підставі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 4 ст. 65 СК договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

На підставі ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі ст. 71 СК майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

За ч. 1, 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 370 ЦК співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. В разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно також припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 372 ЦК майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. В разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі за текстом рішення Постанова Пленуму) зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму, вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

На підставі п. 24 Постанови Пленуму до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно із п. 25 Постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом за матеріалами справи було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 5 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Приморським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 327 від 5 вересня 2009 року (а. с. 13).

Також судом було встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені з серпня 2015 року, що визнавалось сторонами.

Судом було встановлено, що в період шлюбу сторін було придбано за 39322 грн. трикімнатну АДРЕСА_1 (загальна площа 62,2 кв. м., житлова площа 39,7 кв. м.), що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 червня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом, реєстр № 1357, та оформленим на ОСОБА_2, право власності якої підтверджується витягом про державну реєстрацію прав Маріупольського БТІ від 11 липня 2012 року, а також технічним паспортом на таку квартиру (а. с. 23-25, 26-27, 28, 29).

Також сторонами у справі була придбана протягом шлюбу за 27551,92 грн. земельна ділянка 80-А по бульвару Комсомольському (Морському) в м. Маріуполі площею 0,0956 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :01:011:0521, який був оформлений на ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 2 червня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом, ОСОБА_11, реєстр № 1649. Вказане також підтверджується державним актом на право власності від 9 лютого 2010 року на земельну ділянку по бульвару Комсомольському (Морському) 80-А в м. Маріуполі, на якому мається відповідна відмітка приватного нотаріусу від 2 червня 2011 року про набуття права власності на наведену земельну ділянку відповідачкою, що також було зареєстровано в поземельній книзі 19 липня 2011 року (а. с. 30-31, 32, 110, 111).

Судом було встановлено, що за час спільного проживання сторін вони придбали також за 49000 грн. 37/100 частки АДРЕСА_2 (загальна площа 23,5 кв. м., житлова площа 14,8 кв. м.), що підтверджується договором купівлі-продажу частини квартири від 4 вересня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом, реєстр № 1799, а також витягом від 24 вересня 2013 року з державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію за відповідачкою такого права власності (а. с. 33-36, 37).

При цьому за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на праві власності жодного нерухомого майна не значиться (а. с. 59-60).

Оскільки сторони у судовому засіданні не заперечували проти того, що за час шлюбу ними було придбано спільно АДРЕСА_9, земельну ділянку площею 0,0956 га по бул. Морському 80-А в м. Маріуполі, 37/100 часток АДРЕСА_11, то в цій частині позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом визнання такого майна обєктом спільної сумісної власності подружжя сторін.

Вирішуючи питання щодо належності до спільного сумісного майна подружжя 63/100 частки АДРЕСА_3, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 744 ЦК за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За ч. 1, 2 ст. 746 ЦК сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач.

Відповідно до ч. 3 ст. 746 ЦК, якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності, а їх обов'язок перед відчужувачем є солідарним.

На підставі перелічених норм вбачається, що спільна сумісна власність за договором довічного утримання виникає у випадку наявності кількох набувачів за цим договором та їхнім солідарним виконанням обовязку за вказаним договором перед відчужувачем.

При цьому за ч. 4 ст. 746 ЦК договір довічного утримання може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи.

На підставі ч. 1 ст. 749 ЦК у договорі довічного утримання можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду, якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За ст. 748 ЦК набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання, відповідно до ст. 334 ЦК.

Згідно із ст. 334 ЦК право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 уклав угоду із ОСОБА_12, за умовами якої ОСОБА_7 передає у власність відповідачці 63/100 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_3 (загальна площа усієї квартири 74,88 кв. м., житлова 46,28 кв. м.), взамін чого ОСОБА_12 зобовязалась надавити ОСОБА_7 матеріальне забезпечення довічно щомісяця в сумі 100 грн., що полягало у забезпеченні харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберіганням за ним права безоплатного довічного користування вказаної частки квартири, що вбачається з договору довічного утримання від 17 березня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом, реєстр № 1-939, із забороною відчуження до припинення такого договору, яка була знята нотаріусом на підставі смерті ОСОБА_7 (а. с. 38-39, 40).

Зі свідоцтва про смерть, виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 945 від 27 липня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_7 помер 27 липня 2013 року у віці 89 років (а. с. 47).

Право власності на 63/100 частки квартири АДРЕСА_14 за ОСОБА_2 було зареєстровано 9 серпня 2013 року, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 61-63).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що обтяження 63/100 частки АДРЕСА_3 було зареєстровано 23 березня 2005 року, а знято 9 серпня 2013 року (а. с. 112, 113).

Витрати ОСОБА_9 на придбання ФЕМ в сумі 240 грн. 8 квітня 2010 року, на послуги священика в сумі 400 грн. 27 липня 2013 року, додаткові послуги в сумі 60 грн. 27 липня 2013 року, на поминальний обід в сумі 1001,70 грн. 27 липня 2013 року через поховання ОСОБА_7 27 липня 2013 року підтверджуються відповідними чеками та квитанціями (а. с. 124).

Також витрати ОСОБА_9 в сумі 1839 грн. за організацію поховання ОСОБА_7 підтверджується відповідним договором, оригінал чеку до якого на суму 1839 грн. було оглянуто у судовому засіданні (а. с. 125).

Суд встановив, що до УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя для отримання виплати допомоги по похованню ОСОБА_7, який помер 27 липня 2013 року, звернувся також ОСОБА_9 (а. с. 146).

Крім цього суд встановив, що 25 лютого 2004 року ОСОБА_7 складав заповіт, посвідчений нотаріально, реєстр № 1-441, яким заповідав усе своє майно на випадок смерті ОСОБА_9, батьку відповідачки (а. с. 126).

При цьому за інформацією з медичного закладу вбачається, що через наявність у нього низки захворювань ОСОБА_7, починаючи з 2007 року потребував сторонньої допомоги, а вже 27 липня 2013 року він помер (а. с. 156).

Суд встановив, що відповідачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 30 серпня 2010 року по 6 вересня 2010 року через кесеревий розріз та дренаж брюшної порожнини (а. с. 151).

За відомостями з гінекологічного відділення пологового будинку № 2 від 29 серпня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на лікуванні з 1 січня 2014 року по 9 січня 2014 року з діагнозом: загострення хронічного метроендометрита, яка згідно з виписки з історії її хвороби перебувала до цього на стаціонарному лікуванні з 9 грудня 2013 року по 16 грудня 2013 року через кесеревий розріз. При цьому ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні з 4 вересня 2013 року по 17 вересня 2013 року через загрози передчасних пологів (а. с. 149, 150, 152).

Також відомостями з лікарського закладу судом було встановлено, що малолітній ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку з приводу частого захворювання на простудні хвороби. Зазначено також, що малолітня ОСОБА_3 часто хворіє на простудні захворювання (а. с. 154).

ОСОБА_8, допитана у якості свідка, вказувала в суді, що ОСОБА_2 приходиться їй донькою, а позивач зятем. Вказувала, що після одруження сторони проживали разом із нею та її чоловіком ОСОБА_9 АДРЕСА_15. Ще до цього вона, як медичний працівник, разом із своїм чоловіком доглядали спочатку дружину ОСОБА_7, а потім, після смерті дружини у 2004 році, також самого ОСОБА_7, які потребували сторонньої допомоги через хвороби та мешкали в АДРЕСА_8. Щоб віддячити, ОСОБА_7 спочатку заповідав свою частку вказаної квартири її чоловіку. Однак, оскільки у її доньки не було свого житла станом на 2005 рік, то вони вирішили оформити договір довічного утримання із ОСОБА_7 на ОСОБА_12, хоча фактично догляд та допомогу ОСОБА_7 надавала вона та її чоловік. Також вона з чоловіком здійснили частковий ремонт такої квартири. Після смерті ОСОБА_7 у 2013 році його похованням також займалась вона та її чоловік. Стверджувала, що через навчання, роботу, а потім одруження, народження дітей та переїзд до іншого житла, її донька не надавала допомогу ОСОБА_7 Також не приймав жодної участі у наданні такої допомоги позивач, який майже увесь час був на роботі. Згодом сторони у справі придбали третю кімнату в АДРЕСА_3 (37/100 частки).

У суді свідок ОСОБА_13 вказувала, що вона сусідка родини ОСОБА_12, що мешкає АДРЕСА_15. Знає, що у АДРЕСА_8 мешкав ОСОБА_7 із своєю дружиною, які потребували стороннього догляду, та якому такий догляд надавала ОСОБА_8 та чоловік останньої ОСОБА_9 Зазначала, що спочатку померла дружина ОСОБА_7, яку поховали члени родини ОСОБА_9. Памятає, що ОСОБА_7 сам просив оформити свою частку АДРЕСА_3 на родину ОСОБА_9. Їй відомо, що було вирішено оформити договір на доньку ОСОБА_8, ОСОБА_12, яка натомість фактичної участі у догляді за ОСОБА_7 не приймала. Не заперечувала, що після одруження із ОСОБА_1 донька ОСОБА_8 продовжувала жити із своїми батьками разом із чоловіком, однак позивач жодної допомоги по утриманню ОСОБА_7 не надавав. Похованням ОСОБА_7 та ремонтом у його квартирі займалась також ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_5, допитана у судовому засіданні вказувала, що вона мешкає в буд. 61 по вулиці Пашковського, тому знає, що у кв. 18 такого будинку мешкав ОСОБА_7 разом зі своєю дружиною, які удвох були похилого віку та сильно хворіли, тому майже не виходили із квартири. Спочатку померла дружина ОСОБА_7, тому після смерті дружини ОСОБА_8 почала опікуватись ОСОБА_7, за яким здійснювала догляд, яка після смерті ОСОБА_14 Л. його поховала. Знає, що ОСОБА_14 В,. Л. в якості подяки оформив заповіт на ОСОБА_9 Стверджувала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доглядали за ОСОБА_7

Допитаний у судовому засіданні свідок, ОСОБА_15, зазначав, що він є сусідом родини ОСОБА_9 по вул. Пашковського 61 в м. Маріуполі, а також знав ОСОБА_7, який був старий та хворий. Тому ОСОБА_7 доглядала ОСОБА_8 та ОСОБА_9 При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не доглядали ОСОБА_7, бо були зайняті своїми сімейними справами та роботою. Зазначав, що позивач жодним чином не приймав участь у догляді за ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_16 в суді вказувала, що мешкає у будинку 61 по вул. Пашковського в м. Маріуполі, добре знає ОСОБА_8, як медпрацівника, яка доглядала за іншим сусідом, ОСОБА_7, до його смерті. Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_8 його поховала, а до цього вона поховала дружину ОСОБА_7 Стверджувала, що сторони по справі не доглядали ОСОБА_7 та не приймали участь у цьому.

Допитана у суді свідок ОСОБА_17 вказувала, що мешкає в буд. 61 по вул. Пашковського в м. Маріуполі. Знає, що кв. 18 в такому будинку на два господаря. В двох кімнатах такої квартири мешкав ОСОБА_7 зі своєю дружиною. За ними здійснювала догляд сусідка ОСОБА_8, яка працювала медпрацівником. Також свідку відомо, що ОСОБА_7 спочатку оформив заповіт на ОСОБА_9, чоловіка ОСОБА_8, а потім договір довічного утримання на доньку ОСОБА_8, відповідачку. Однак ОСОБА_2 не здійснювала догляд за ОСОБА_7, бо їй було ніколи. Чоловік відповідачки також не приймав участь у догляді за ОСОБА_7 Поховала ОСОБА_7 саме ОСОБА_8 зі своїм чоловіком.

ОСОБА_18, допитана як свідок, вказувала у суді, що ОСОБА_2 її двоюрідна сестра, якій вона подарувала в серпні 2015 року дві металеві полиці. Також підтвердила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доглядали за ОСОБА_7, який мешкав у АДРЕСА_3. Зазначала, що відповідачка не доглядала за ОСОБА_7, бо спочатку навчалась, потім працювала, народила двох дітей, лікувалась через ускладнення при пологах. Також жодної участі у догляді за ОСОБА_7 не здійснював ОСОБА_1, який був зайнятий на роботі. Знає, що був оформлений договір довічного утримання між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 Стверджувала, що у серпні 2015 року сторони по справі вже мешкали окремо.

Системний аналіз норм цивільного та сімейного законодавства зі спірного питання у своїй сукупності дає право на висновок суду, що визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеного під час перебування набувача за цим договором, ОСОБА_2, у шлюбі, необхідно установити, чи був даний договір укладено саме в інтересах сімї; чи інший з подружжя, ОСОБА_1, не визначений у договорі довічного утримання як набувач, виконував обовязки за таким договором солідарно з набувачем.

Така правова позиція була висловлена у постанові від 13 квітня 2016 року Верховним Судом України по справі № 6-2891цс15.

На підставі переліченого суд встановив, що договором довічного утримання ОСОБА_7 з боку ОСОБА_12 був укладений, коли відповідачка не перебувала у шлюбі та не була у шлюбних відносинах із ОСОБА_1, а такий договір був фактично укладений у 2005 році в інтересах відповідачки за погодженням із її батьками, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Крім цього дослідженими доказами та показами численних свідків було доведено, що ОСОБА_1 взагалі жодним чином не виконував обовязки за договором довічного утримання ОСОБА_7 до самої смерті останнього у 2013 році.

Враховуючи наведені положення закону та зважаючи на встановлені у суді обставини справи, суд переконаний, що позивач не має жодного відношення до нерухомого майна, набутого на умовах договору довічного утримання ОСОБА_7, оскільки таке майно є особистою власністю ОСОБА_2

При цьому само по собі проведення реєстрації відповідачкою права власності на 63/100 частки АДРЕСА_3 лише 9 серпня 2013 року не позбавляє її права на правомірно набуте право власності на таке житло, оскільки стороною такого договору ОСОБА_1 не був, умов цього договору не виконував, договір був укладений відповідачкою ще до шлюбу із позивачем.

Через встановлені у суді факти заявлені вимоги позивача про визнання 63/100 частки АДРЕСА_3 обєктом права спільної сумісної власності подружжя сто правових підстав немає, тому у цій частині позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Розглядом справи у суді також було встановлено, що на підставі свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 823 від 10 вересня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_4 народився 31 серпня 2010 року, батьками якого вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 15).

Зі свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1079 від 17 грудня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_3 народилась 11 грудня 2013 року, батьками якої вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 14).

На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 7 грудня 2015 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 січня 2016 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в загальному розмірі 1/4 частки від доходів, а також на утримання ОСОБА_2 до 11 грудня 2016 року в розмірі 1/14 частки від доходів позивача (а. с. 20-22).

Також відповідно до свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 459 від 24 червня 2004 року, вбачається, що ОСОБА_19 народилась 11 червня 2004 року, батьками якого вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_20 (а. с. 16).

При цьому згідно із рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 8 червня 2012 року, яке набуло чинності, місцем проживання малолітньої ОСОБА_19 було визначено місце проживання її батька, позивача у справі (а. с. 48-52).

Фактичне ж проживання позивача по вул. Каховського 5 в м. Маріуполі разом зі своєю донькою, ОСОБА_19, підтверджується довідкою КСН «Первомайський» від 5 листопада 2015 року та договором оренди вказаного житла (а. с. 17-18, 19).

Також суд встановив, що малолітні діти сторін ОСОБА_4 (шість років) та ОСОБА_3 (три роки) фактично мешкають разом із матірю, ОСОБА_2 АДРЕСА_16.

При цьому суд встановив, що батько малолітніх дітей сторін, позивач, іншої допомоги дітям, окрім аліментів, на їх утримання не надає.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 27/с від 16 грудня 2016 року вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_17 складає 576804 грн. (а. с. 188-205).

Також за висновком судової будівельно-технічної експертизи № 27/с від 16 грудня 2016 року вбачається, що ринкова вартість 37/100 частки квартири АДРЕСА_18 з урахуванням виділених конкретно приміщень (житлової кімнати та підсобних приміщень у загальному користуванні) складає 125994 грн. (а. с. 188-205).

Згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи № 28/с від 16 грудня 2016 року вбачається, що ринкова вартість 63/100 частки квартири АДРЕСА_18 з урахуванням виділених конкретно приміщень (двох житлових кімнат, веранди та підсобних приміщень у загальному користуванні) складає 203136 грн. (а. с. 206-217).

За висновком оцінювача від 12 січня 2017 року вбачається, що вартість земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва загальною площею 0,0956 га, розташованої по бульвару Морському 80-А в місті Маріуполі, становить 448059 грн. (а. с. 220-230).

На підставі наявності спільного сумісного нерухомого майна сторін, визначення його вартості на момент розгляду справи про проведення його поділу, думки членів подружжя з приводу можливого поділу такого майна, суд дійшов висновку, що у такому випадку необхідно застосувати варіант поділу, запропонований ОСОБА_2 із переданням у власність останній при проведенні поділу нерухомого майна подружжя АДРЕСА_9, залишивши у власності ОСОБА_1 37/100 частки АДРЕСА_3 разом із земельною ділянкою площею 0,0956 га по бул. Морському в м. Маріуполі.

Так суд, враховуючи інтереси спільних малолітніх дітей подружжя сторін, виходив з того, що ОСОБА_4 (6 років) та ОСОБА_3 (3 роки) мешкають постійно АДРЕСА_16 разом із відповідачкою, де у дітей створені усі необхідні умови для розвитку, навчання та проведення дозвілля.

Також суд враховував, що фактично АДРЕСА_13 складається з трьох житлових кімнат, тобто по кожній житловій кімнаті відповідачці та двом дітям.

В той же час 37/100 часток АДРЕСА_3 складається з однієї житлової кімнати, якої на думку суду буде достатньо позивачу, зважаючи на те, що він мешкає з донькою, яка не є спільною дитиною подружжя сторін, а також на відміну від спільних дітей сторін є не малолітньою, а вже неповнолітньою.

Також суд врахував, що у АДРЕСА_3 у теперішній час ніхто не мешкає, тому перешкод у проживанні в такому приміщенні з боку відповідачки або батьків останньої немає.

При цьому суд зауважує, що ОСОБА_1 має стабільний та досить гарний щомісячний дохід, що дозволяє йому винаймати житлове приміщення для проживання за 7000 грн. на місяць. В той же час відповідачка не працює, утримує двох малолітніх дітей.

Оскільки вартість 37/100 часток АДРЕСА_3 значно менше вартує ніж АДРЕСА_9, то таким чином буде доцільно для вирівняння вартості нерухомого майна, що необхідно поділити між сторонами, визначити у власність ОСОБА_1 земельну ділянку 80-А по бул. Морському в м. Маріуполі для будівництва індивідуального житлового будинку.

При цьому різниця у вартості обєктів нерухомості при такому варіанті поділу, запропонованому саме ОСОБА_2, відповідно до висновків експертів буде дорівнювати 2751 грн. у бік ОСОБА_2, в якої майна буде за його вартістю відповідно більше.

З наданого до позову ОСОБА_1 додатку придбаного у період шлюбу із ОСОБА_2 майна вбачається, що вартість такого майна на думку позивача становить: холодильник «ЕлДжі» - 12800 грн., пральна машина «Зануссі» - 3500 грн., посудомийна машина «Зануссі» - 3280 грн., мікрохвильова піч «Самсунг» - 2000 грн., газова панель 5500 грн., електродугова шафа «Хотпоінт-Арістон» - 5300 грн., витяжка вентиляційна 3500 грн., електро мясорубка «Мулінекс» - 1500 грн., телевізор 4500 грн., сейф 3800 грн., кофе машина 5500 грн., електроскороварка 600 грн., устаткування для очищення води 6000 грн., відеокамеру «Соні» - 6900 грн., Ді-Ві-Ді програвач 800 грн., авто холодильник 1200 грн., ложки столові «Бергхофф» 12 штук 700 грн., ложки чайні «Бергхофф» 12 штук 300 грн., вилки столові «Бергхофф» 12 штук 940 грн., сотейник «Бергхофф» - 1730 грн., сковорода для млинців 700 грн., кухонний гарнітур 45000 грн., крісло офісне 1600 грн., диван «Валерія» - 2500 грн., стіл Х-2 1800 грн., шість табуретів 1200 грн., вішалка з полицею для взуття 1200 грн., набір деревяних садових меблів (стіл та чотири стільця) 800 грн., сіра шафа 18000 грн., кресло-ліжко 3200 грн., стіл навчальний - 1500 грн., книжні полиці 500 грн., дитячий манеж «Джеобі» - 1500 грн., дитяче ліжко в вигляді пожежного автомобіля 5000 грн., шафа-купе з дзеркальними дверима 26000 грн., комод-пеленальний стіл 2500 грн., матраци надувні 3 штуки 750 грн., крісла розкладні пляжні 2 штуки 1600 грн., палатка туристична 1600 грн., табурет «Волинь» - 125 грн., 2 полиці кухонні 2400 грн., полиця для ванної кімнати 800 грн., диван-ліжко 3800 грн., комплект дитячих меблів 1500 грн., гладильна дошка 3430 грн., перфоратор «Макита» - 3827 грн., шліфувальна машинка «Макита» - 1215 грн., дрель ударна «Бош» - 880 грн., шуруповерт 1300 грн., електролобзик 1100 грн., фрезер 1000 грн., лазерний рівень 2800 грн., паяльник для пластикових труб 1255 грн., ножиці для пластикових труб 600 грн., набір слюсарних інструментів (4 предмети) 1000 грн., ящики для інструментів (7 штук) - 3000 грн. (а. с. 41-46).

В той же час з наданого до заперечень на позов ОСОБА_1 відповідачкою додатку щодо складу майна, яке підлягає поділу, його вартості та варіанту поділу вбачається, що ОСОБА_2 вартість спільного сумісного майна подружжя сторін визначила таким чином: холодильник «ЕлДжі» - 8332,50 грн., пральна машина «Зануссі» - 2415,83 грн., посудомийна машина «Зануссі» - 3280 грн., мікрохвильова піч «Самсунг» - 1082,50 грн., газова панель 2499,17 грн., електродугова шафа «Хотпоінт-Арістон» - 2249,17 грн., витяжка вентиляційна 1749,17 грн., електро мясорубка «Мулінекс» - 1500 грн., телевізор «ЕлДжі» 4500 грн., устаткування для очищення води 5000 грн., відеокамера «Соні» - 6900 грн., Ді-Ві-Ді програвач 800 грн., авто холодильник 1200 грн., ложки столові «Бергхофф» 6 штук 300 грн., ложки чайні «Бергхофф» 6 штук 180 грн., вилки столові «Бергхофф» 6 штук 300 грн., сотейник «Бергхофф» - 1730 грн., сковорода для млинців 350 грн., кухонний гарнітур 20000 грн., крісло офісне 1600 грн., диван «Валерія» - 2800 грн., стіл Х-2 1800 грн., шість табуретів 594 грн., вішалка з полицею для взуття 700 грн., набір деревяних садових меблів (стіл та чотири стільця) 800 грн., сіра шафа 15000 грн., кресло-ліжко 3200 грн., стіл навчальний - 700 грн., 2 книжні полиці 500 грн., дитячий манеж «Джеобі» - 1500 грн., дитяче ліжко в вигляді пожежного автомобіля 5000 грн., шафа-купе з дзеркальними дверима 10000 грн., комод-пеленальний стіл 1500 грн., матраци надувні 3 штуки 750 грн., крісла розкладні пляжні 2 штуки 1600 грн., палатка туристична 1600 грн., табурет «Волинь» - 125 грн., перфоратор «Макита» - 3827 грн., шліфувальна машинка «Макита» - 1215 грн., дрель ударна «Бош» - 880 грн., шуруповерт 1355 грн., електролобзик 1100 грн., фрезер 1000 грн., лазерний рівень 2800 грн., паяльник для пластикових труб 1255 грн., ножиці для пластикових труб 600 грн., набір слюсарних інструментів (4 предмети) 1000 грн., ящики для інструментів (4 штуки) - 3000 грн. (а. с. 94-97).

З переліченого вбачається, що відповідачка не визнає наявність трьох ящиків та боксів, вказуючи, що їх усього лише 4. Також зауважувала, що столових предметів (ложки та вилки) було придбано не по 12 штук у комплекті, а лише по 6.

Факт придбання 8 листопада 2013 року ОСОБА_1 холодильника «ЕлДжі» за 8332,50 грн., газової поверхні «ОСОБА_21 Арістон» за 2499,17 грн., пральну машину «Зануссі» за 2415,83 грн., духову шафу «ОСОБА_21 Арістон» за 2249,17 грн., декоративну витяжку «Піраміда» за 1749,17 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» за 1082,50 грн. підтверджується видатковою накладною від 8 листопада 2013 року «Комфі Трейд» та чеком до неї (а. с. 98).

Вартість шуруповерта в сумі 1355 грн. підтверджується копією квитанції від 5 жовтня 2014 року та копією гарантійного свідоцтво до нього, оригінал яких було оглянутого у судовому засіданні (а. с. 127).

Суд зауважує, що в суді відповідачка детально надала пояснення щодо вартості, часу придбання зазначеного нею майна, його місцезнаходження у теперішній час, надавши також деякі документи на підтвердження її доводів щодо вказаної нею вартості спірного майна.

В той же час в судовому засіданні стороною позивача не було жодним чином обґрунтовано наявність вказаного майна у додатку до позову ОСОБА_1

Враховуючи змістовні пояснення щодо наявності такого майна, його вартості, надання на підтвердження цього частково письмових доказів, фактичне використання такого майна за місцем мешкання, то суд погоджується з позицією ОСОБА_2 щодо вартості майна, що підлягає поділу між сторонами, відхиляючи в свою чергу вартість майна, визначеного позивачем за тими позиціями, що не збігаються з визнанням вартості такого майна ОСОБА_2

При цьому у судовому засіданні ОСОБА_2 зазначила, що дивану жовтого кольору нею із ОСОБА_1 за час спільного сумісного майна не було придбано, тому таке майно не підлягає поділу, бо цього дивану взагалі немає на момент припинення шлюбних відносин сторін.

Відповідачка додавала, що комплект дитячих меблів було ще за час спільного проживання у шлюбі сторін знищено, тому воно не може бути поділено, бо не має жодного майнового значення.

Зауважувала ОСОБА_2 також, що гладильна дошка належить її матері, яку вона із ОСОБА_1 брали у неї тимчасово, яку вже було їй повернуто, тому таке майно також не може бути предметом поділу подружжя.

Також ОСОБА_2 вказувала, що не підлягає поділу кофейна машина, яку ще під час шлюбу було пошкоджено та виброшено.

Зауважувала, що електроскороварку подарувала мати позивача саме онукам, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, тому це не є спільним майном сторін.

Вказувала, що за час спільного проживання із ОСОБА_1 сейф на спільні кошти не придбавався, тому не підлягає поділу, бо не є спільним майном подружжя.

Наголошувала, що полиці у кухню та у ванну кімнату були подаровані їй сестрою вже після припинення шлюбних відносин із ОСОБА_1

На підставі переліченого суд відмовляє ОСОБА_1 у визнанні обєктами спільної сумісної власності подружжя сторін для проведення подальшого поділу такого майна: жовтий диван, комплект дитячих меблів, гладильна дошка, кофейна машина, електроскороварка, сейфу, металеві полиці у кухню та у ванну кімнату.

Вирішуючи наявний спір, суд виходить з того, що у судовому засіданні було встановлено обсяг спільно нажитого майна сторін, наявного на час припинення спільного ведення господарства.

Таким чином суд на підставі наведеного дійшов висновку, що за час спільного проживання подружжя сторін ними було набуло майно, яке підлягає поділу, як обєкти права спільної сумісної власності, а саме:

- холодильник «ЕлДжі», пральна машина «Зануссі», посудомийна машина «Зануссі», мікрохвильова піч «Самсунг», газова панель, електродугова шафа «Хотпоінт-Арістон», витяжка вентиляційна, електро мясорубка «Мулінекс», телевізор «ЕлДжі», устаткування для очищення води, відеокамера «Соні», Ді-Ві-Ді програвач, авто холодильник, ложки столові «Бергхофф» 6 штук, ложки чайні «Бергхофф» 6 штук, вилки столові «Бергхофф» 6 штук, сотейник «Бергхофф», сковорода для млинців;

- кухонний гарнітур, крісло офісне, диван «Валерія», стіл Х-2, шість табуретів, вішалка з полицею для взуття, набір деревяних садових меблів (стіл та чотири стільця), сіра шафа, кресло-ліжко, стіл навчальний, книжні полиці, дитячий манеж «Джеобі», дитяче ліжко в вигляді пожежного автомобіля, шафа-купе з дзеркальними дверима, комод-пеленальний стіл, матраци надувні, крісла розкладні пляжні, палатка туристична, табурет «Волинь»;

- перфоратор «Макита», шліфувальна машинка «Макита», дрель ударна «Бош», шуруповерт, електролобзик, фрезер, лазерний рівень, паяльник для пластикових труб, ножиці для пластикових труб, набір слюсарних інструментів (4 предмети), ящики для інструментів (4 штуки).

Оскільки частина набутого між подружжям сторін майна знаходиться АДРЕСА_16, є вбудованою внаслідок проведення ремонту технікою або меблями, а також якими користуються діти сторін, які мешкають із відповідачкою, то доцільно буде залишити такі речі за місцем їх теперішнього розташування, тим самим визначити їх власність за ОСОБА_2

В свою чергу те майно, місцезнаходження якого не було точно визначено в суді, однак на наявності якого наполягав позивач, що також не заперечувалось відповідачкою, то таке майно суд вважає за необхідне визначити у власність та подальше користування ОСОБА_1 разом із усіма будівельними інструментами, придбаними подружжям.

Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що слід обрати варіант визначення майна, яке необхідно залишити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при його поділі, саме той, який запропонувала суду ОСОБА_2, бо він враховує як загальну вартість спірного майна сторін, його місцезнаходження, цільове використання, а також відповідає на думку суду інтересам як подружжя, так і їх малолітніх дітей.

Суд також враховує наявну згоду сторін щодо проведення поділу в натурі вказаного майна, що відповідає положенням СК, тому вважає за необхідне провести поділ спільного майна подружжя шляхом залишення у власності ОСОБА_2 наступне рухоме майно: холодильник «ЕлДжі», посудомийну машину «Зануссі», мікрохвильову піч «Самсунг», газову панель, електродугову шафу «Хотпоінт-Арістон», витяжку вентиляційну, устаткування для очищення води, ложки столові «Бергхофф» 6 штук, ложки чайні «Бергхофф» 6 штук, вилки столові «Бергхофф» 6 штук, сковорода для млинців, кухонний гарнітур, диван «Валерія», стіл навчальний, книжні полиці, дитячий манеж «Джеобі», дитяче ліжко в вигляді пожежного автомобіля, шафа-купе з дзеркальними дверима, комод-пеленальний стіл, загальна вартість якого, як було встановлено судом, складає 65613,34 грн.

В свою чергу суд вважає можливим виділити у власність ОСОБА_1 таке рухоме майно: пральну машину «Зануссі», електро мясорубку «Мулінекс», телевізор «ЕлДжі», відеокамеру «Соні», Ді-Ві-Ді програвач, авто холодильник, сотейник «Бергхофф», крісло офісне, стіл Х-2, шість табуретів, вішалка з полицею для взуття, набір деревяних садових меблів (стіл та чотири стільця), кресло-ліжко, сіра шафа, матраци надувні, крісла розкладні пляжні, палатка туристична, табурет «Волинь», перфоратор «Макита», шліфувальну машинку «Макита», дрель ударну «Бош», шуруповерт, електролобзик, фрезер, лазерний рівень, паяльник для пластикових труб, ножиці для пластикових труб, набір слюсарних інструментів (4 предмети), ящики для інструментів (4 штуки), загальна вартість якого відповідно складає 67346,83 грн.

При цьому різниця у вартості обєктів рухомого побутового майна при такому варіанті поділу, запропонованому ОСОБА_2, відповідно буде дорівнювати 1733,49 грн. у бік ОСОБА_1, тобто в якого майна буде за вартістю більше на цю суму.

При проведенні обрахунку розміру грошової компенсації одному ж подружжя за заявленими вимогами ОСОБА_1 суд керується вартістю спірного майна, встановленою при розгляді спору в суді належними доказами.

Таким чином на підставі переліченого поділу загальна різниця у вартості усіх обєктів спільного сумісного майна сторін, що підлягає поділу при вирішенні наявного спору, становить для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно 1017,51 грн. (2751 грн. 1733,49 грн. = 1017,51 грн.), що відповідно становить відхилення від рівності часток сторін при проведенні поділу майна подружжя 508,76 грн. (1017,51 / 2 = 508,76).

На підставі наведеного згідно із ст. 71 СК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсації різниці у вартості належної відповідачці 1/2 частки спільного майна сторін, яка складає відповідно 508,76 грн.

Враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 щодо проведення поділу нерухомого та рухомого майна подружжя сторін за запропонованим позивачем варіантом розподілу підлягають частковому задоволенню, оскільки суд у такому випадку дійшов висновку про необхідність застосувати варіант поділу майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що був запропонований саме відповідачкою.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати обєктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2: АДРЕСА_9, земельну ділянку площею 0,0956 га по бул. Морському 80-А в м. Маріуполі, 37/100 часток АДРЕСА_11.

Визнати обєктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2: холодильник «ЕлДжі», пральну машину «Зануссі», посудомийну машину «Зануссі», мікрохвильову піч «Самсунг», газову панель, електродугову шафу «Хотпоінт-Арістон», витяжку вентиляційну, електро мясорубку «Мулінекс», телевізор «ЕлДжі», устаткування для очищення води, відеокамеру «Соні», Ді-Ві-Ді програвач, авто холодильник, ложки столові «Бергхофф» 6 штук, ложки чайні «Бергхофф» 6 штук, вилки столові «Бергхофф» 6 штук, сотейник «Бергхофф», сковорода для млинців.

Визнати обєктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2: кухонний гарнітур, крісло офісне, диван «Валерія», стіл Х-2, шість табуретів, вішалка з полицею для взуття, набір деревяних садових меблів (стіл та чотири стільця), сіра шафа, кресло-ліжко, стіл навчальний, книжні полиці, дитячий манеж «Джеобі», дитяче ліжко в вигляді пожежного автомобіля, шафа-купе з дзеркальними дверима, комод-пеленальний стіл, матраци надувні, крісла розкладні пляжні, палатка туристична, табурет «Волинь».

Визнати обєктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2: перфоратор «Макита», шліфувальну машинку «Макита», дрель ударну «Бош», шуруповерт, електролобзик, фрезер, лазерний рівень, паяльник для пластикових труб, ножиці для пластикових труб, набір слюсарних інструментів (4 предмети), ящики для інструментів (4 штуки).

Провести поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом виділення ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, у власність нерухомого майна: 37/100 частки кв. 18 по вул. Пашковського у м. Маріуполі (загальна площа 23,5 кв. м., житлова площа 14,8 кв. м.), земельної ділянки площею 0,0956 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по бул. Морському 80-А в м. Маріуполі (кадастровий № :01:011:0521), загальна вартість якого складає 574053 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на рухоме майно: пральну машину «Зануссі», електро мясорубку «Мулінекс», телевізор «ЕлДжі», відеокамеру «Соні», Ді-Ві-Ді програвач, авто холодильник, сотейник «Бергхофф», крісло офісне, стіл Х-2, шість табуретів, вішалка з полицею для взуття, набір деревяних садових меблів (стіл та чотири стільця), кресло-ліжко, сіра шафа, матраци надувні, крісла розкладні пляжні, палатка туристична, табурет «Волинь», перфоратор «Макита», шліфувальну машинку «Макита», дрель ударну «Бош», шуруповерт, електролобзик, фрезер, лазерний рівень, паяльник для пластикових труб, ножиці для пластикових труб, набір слюсарних інструментів (4 предмети), ящики для інструментів (4 штуки), загальна вартість якого складає 67346,83 грн.

Провести поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом виділення ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_2, у власність нерухомого майна: АДРЕСА_19 (загальна площа 62,2 кв. м., житлова площа 39,7 кв. м.), загальна вартість якого складає 576804 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на рухоме майно: холодильник «ЕлДжі», посудомийну машину «Зануссі», мікрохвильову піч «Самсунг», газову панель, електродугову шафу «Хотпоінт-Арістон», витяжку вентиляційну, устаткування для очищення води, ложки столові «Бергхофф» 6 штук, ложки чайні «Бергхофф» 6 штук, вилки столові «Бергхофф» 6 штук, сковорода для млинців, кухонний гарнітур, диван «Валерія», стіл навчальний, книжні полиці, дитячий манеж «Джеобі», дитяче ліжко в вигляді пожежного автомобіля, шафа-купе з дзеркальними дверима, комод-пеленальний стіл, загальна вартість якого складає 65613,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_7, грошову компенсацію різниці вартості 1/2 часток спільного майна подружжя в розмірі 508,76 грн.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя