Справа №477/284/16-ц 11.01.2017 11.01.2017
Справа № 477/284/16-ц
Провадження № 22-ц/784/54/17 Головуючий першої інстанції: Козаченко Р.В.
Категорія: 69 Суддя-доповідач апеляційного суду: Бондаренко Т.З.
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Темнікової В.І., Крамаренко Т.З.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участі: представника заявника ОСОБА_2, представника заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Миколаївської міської ради

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 6 жовтня 2016 року за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа-Миколаївська міська рада, про встановлення факту спільного проживання,-

встановила:

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання , де заінтересованою особою є Миколаївська міська рада.

ОСОБА_4 зазначала, що вона однією сім'єю проживала подружнім життям з ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру по АДРЕСА_1, про прийняття якої вона звернулася з заявою в нотаріальну контору.

Посилаючись на те, що між ними шлюб не був зареєстрований, а для оформлення спадщини необхідно підтвердити, що вони проживали спільно однією сім'єю, тому просила суд про встановлення такого факту спільного проживання з ОСОБА_5

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 6 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено, встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з травня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі Миколаївська міська рада посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення у справі, які суд вважав встановленими, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_6 (а.с. 17, 30).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 76 років (а.с. 9).

Відповідно до довідки ЖЕК «Південь» від 24 травня 2016 року ОСОБА_5, як основний квартиронаймач проживав в кв. АДРЕСА_1 та знятий з реєстрації в зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2, крім нього в квартирі ніхто не зареєстрований (а.с. 53, 59).

Відповідно до копії спадкової справи за № 609/2015, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулася ОСОБА_4, яка в заяві про прийняття спадщини зазначила, що на день смерті ОСОБА_5 проживав з нею однією сім'єю (а.с. 47).

В своїй заяві до суду у данній справі, ОСОБА_4 стверджувала, що проживала однією сім'єю з померлим з травня 2009 року, та просила про встановлення такого юридичного факту, що необхідно їй для оформлення спадщини.

Районний суд задовольняючи заяву ОСОБА_4 та встановлюючи вказаний факт, виходив з того, що в матеріалах справи достатньо допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту спільного проживання.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Так, в своїй заяві ОСОБА_4 вказує, що вона з травня 2009 року почала проживати разом із ОСОБА_5 однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1, а також, що вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки , вели спільне господарство.

Відповідно до акту про проживання однією сім'єю від 3 грудня 2015 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є мешканцями кв. АДРЕСА_1 підтвердили, що ОСОБА_4 з ОСОБА_5 проживали однією сім'єю з 2009 року по день його смерті. Перевіривши паспортні дані вказаних осіб, паспортист ЖЕК «Південь» вчинила свій підпис та засвідчила печаткою (а.с. 10).

Таким чином даний акт не містить встановлення будь-яких фактичних даних, які б вказували на спільне проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5, а лише містить твердження про таке зазначених в акті осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_8, як свідок підтвердила таке своє судження , посилаючись на свої спостереження відносин заявниці з ОСОБА_5

Покази, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які не проживають в будинку в якому проживала заявниця з ОСОБА_5, також ґрунтуються на особистих спостереженнях та особистому сприйнятті характеру відносин заявниці з ОСОБА_5 як подружніх.

В той же час, відповідно до паспортних даних ОСОБА_4, 1989 року народження, значиться зареєстрованою в АДРЕСА_2 де і зберігає своє право на житло (а.с. 6). В зв'язку з чим своє місце проживання ОСОБА_4 не зареєструвала за місцем проживання ОСОБА_5 не зазначає, та не посилається на те, які саме були тому перешкоди, відсутні докази звернення з вказаною заявою до відповідних установ. Також і відсутні данні про те, що ОСОБА_5 бажав щоб заявниця мала реєстрацію постійного місця проживання в належному йому житлі та, що він вживав будь-які заходи щодо вирішення даного питання.

Натомість, із наданого до суду апеляційної інстанції акту від 15 листопада 2016 року, складеного паспортистом ЖЕК «Південь» та головним спеціалістом відділу обліку та розподілу житла міськвиконкому, виходом на місце та зі слів мешканця кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_14 слідує, що ОСОБА_5 проживав один, в шлюбі не перебував, мешкала з ним квартирантка не більше 2 років (а.с.110). Зазначене в акті твердження щодо характеру спірних відносин заявниці із спадкодавцем, ставить під сумнів покази допитаних в судовому засіданні свідків.

Крім цього, за даними комунальних підприємств «Миколаївводоканал» та «Миколаївгаз» за спірною адресою договори про надання комунальних послуг укладені в 2014 та 2013 роках відповідно з ОСОБА_5 з зазначенням щодо реєстрації за вказаною адресою однієї особи. Також до встановлення лічильника щодо споживання газу, оплата здійснювалась за 2011-2013 роки за одну особу (а.с.145,147).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_4 зазначила, що даних про місце проживання останньої за спірною адресою за її місцем роботи у «ФЛП ОСОБА_15», де вона працювала кондитером, не значиться. Також дана інформація за п'ять років не зафіксована і в медичних закладах, в тому числі і дитячих, оскільки своє місце проживання ОСОБА_4, у всіх випадках, зазначала за місцем своєї реєстрації.

Не надала доказів заявниця також, які дитячі заклади чи освітні заклади відвідувала її донька на протязі п'яти років. При цьому посилання представника заявника на те, що дитина перебувала під наглядом ОСОБА_5 весь час, враховуючи його вік, та необхідність розвитку дитини не є ймовірним.

Також, ОСОБА_4 не надано доказів при яких обставинах відбулося знайомство з ОСОБА_5, які саме взаємні права та обов'язки виникли в зв'язку із сумісним проживанням та в чому саме полягав їх спільний побут, ведення спільного господарства, який був спільний дохід, та як він розподілявся, розмір та вид пенсії ОСОБА_5

На вказані обставини районний суд не звернув уваги, та безпідставно обмежився і вважав достатніми доказами лише покази свідків, тоді як для вирішення даного спору, належними доказами є також і будь-які письмові докази, які в справі відсутні, та попри оголошення перерви у справі апеляційним судом з метою надання додаткових доказів сторонами, саме з наведених обставин докази не були надані.

Довідки видані виконавчим комітетом Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, стосовно того, що будинок АДРЕСА_2 не придатний для проживання, а також свідоцтва про смерть батьків заявниці юридичного значення для вирішення даного спору немає (а.с.143). Також здійснення витрат ОСОБА_4 на поховання ОСОБА_5 , само по собі не є підставою для задоволення заяви, проте, таке може бути підставою для відповідних звернення до спадкоємця з метою компенсації вказаних витрат.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин, надані суду докази не є переконливими та не свідчать беззаперечно про наявність у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усталених сімейних відносин, як чоловіка та жінки, та її проживання за місцем реєстрації останнього на протязі п'яти років до його смерті.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 6 жовтня 2016 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: