Справа № 450/460/16 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/615/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.,

секретаря Бохонко Е.Р.

з участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача Солонківської сільської ради Кузь М.В., відповідача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_6, Відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області про визнання недійсним і скасування рішень та державної реєстрації речових прав,-

встановила:

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_8. звернулася в суд з позовом до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_6, Відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області, Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання недійсним і скасування рішень та державної реєстрації речових прав.

В обґрунтування покликається на те, що вона проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 який перебуває у її приватній власності. Поряд з її будинком, за адресою АДРЕСА_1 проживає відповідач ОСОБА_6 28.01.2016 року їй стало відомо, що на частину земельної ділянки площею 0,17 га, яка перебуває у її постійному користуванні, зареєстровано право власності ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 04.07.2015 року. Стверджує, що вказана земельна ділянка розташована на її землеволодінні, яке перебуває у постійному користуванні з 1963 року, а передача такої відповідачу є незаконною та суперечить ст. 116 ЗК України, оскільки безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Також відповідач, всупереч вимогам п. б ч. 1 ст. 198 ЗК України, не погоджувала межі вказаної земельної ділянки з нею, як суміжним власником та землекористувачем. Вважає, що внаслідок неналежного проведення процедури передачі ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, її незаконно позбавлено частини земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, а також відділено від дороги без встановлення земельного сервітуту, що позбавило її можливості належним чином користуватися проходом до своєї земельної ділянки та приватизувати її. Враховуючи те, що підставою проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 стали рішення Солонківської сільської ради від 20.05.2014 року № 804 та від 15.05.2015 року № 1081, якими передано останній у власність земельну ділянку площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, такі рішення і здійснена на їх підставі державна реєстрація та видане свідоцтво підлягає скасуванню.

Просить визнати недійсним таскасувати рішення Солонківської сільської ради від 20.05.2014 року № 804 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відводу земельних ділянок в с. Солонка», в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яким надано дозвіл ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в с. Солонка, визнати недійсним та скасувати рішення Солонківської сільської ради від 15.05.2015 року № 1081 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6», яким затверджено ОСОБА_6 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 та передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,17 га ріллі з кадастровим НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 04.07.2015 року ОСОБА_6 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2, площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2, площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, яке виникло на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 04.07.2015 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 22591345 від 04.07.2015 року, судові витрати покласти на відповідача.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_8. - ОСОБА_2, вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не з»ясував повно та всебічно обставини справи та не врахував, що право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку набуто та оформлено з грубим порушенням норм чинного законодавства.

Стверджує, що земельна ділянка, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6, розташована на землеволодінні ОСОБА_8., яке перебуває у її постійному користуванні з 1963 року, а передача такої земельної ділянки ОСОБА_6 є незаконною та прямо суперечить ст. 116 ЦК України, що залишено поза увагою суду.

Крім цього, покликається на те, що відповідач не погоджувала меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, що є порушенням вимог ЗК України в частині порядку оформлення права власності на землю та підставою для скасування державної реєстрації права власності.

Також, внаслідок неналежного проведення кадастрової зйомки при складанні технічної документації під час процедури передачі ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, позивача позбавлено частини земельної ділянки та відділено її від дороги без встановлення земельного сервітуту, що позбавляє останню можливості безперешкодно користуватись проходом до своєї земельної ділянки.

Оскільки підставою проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 стали незаконні рішення Солонківської сільської ради, такі підлягають скасуванню, як і здійснена на їх підставі Державна реєстрація та видані свідоцтва.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача Солонківської сільської ради Кузь М.В., відповідача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебуває в користуванні позивачки з 1963 року останньою не надано, а судом не здобуто, а твердження позивачки про те, що земельна відповідачки знаходиться на земельній ділянці, якою вона користується, не підтверджене належними та достатніми доказами.

Таким чином, суд прийшов висновку, що позивачем не доведено перед судом, що права останньої були порушені відповідачами.

Крім цього, суд звернув увагу на те, що межі були погоджені комісією Солонківської сільської ради у встановленому законом порядку, що підтверджується актом від 05.08.2014 року.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія виходить з наступного.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу Українипередбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_8., згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.07.2004 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 21.08.2003 року № 67, є власником житлового будинку АДРЕСА_1, в АДРЕСА_2 (а.с. 7, 8).

Згідно довідки про склад сім»ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 903 від 20.04.2016 року, ОСОБА_8. є головою домогосподарства, яке належить їй на праві приватної власності, крім неї до складу сім»ї, зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1, належать ще п»ятеро осіб (а.с. 39).

Також, судом беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_6 є власником житлового будинку № 35, в АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою про склад сім»ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 904 від 20.04.2016 року (а.с. 38).

Рішенням Солонківської сільської ради № 804 від 20.05.2014 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відводу земельних ділянок с. Солонка» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою з орієнтовною площею щодо відведення земельних ділянок АДРЕСА_2 0,2000 га, вирішено надати дозвіл, в тому числі ОСОБА_6, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,2000 га. в АДРЕСА_3 (а.с. 9).

Рішенням Солонківської сільської ради № 1081 від 15 травня 2015 року затверджено ОСОБА_6 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1700 га, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 Передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1700 га ріллі з кадастровим номером НОМЕР_2, зобов»язано ОСОБА_6 забезпечити державну реєстрацію права на земельні ділянки у встановленому порядку (а.с. 10).

В свою чергу, згідно Облікової картки об'єкта погосподарського обліку 2011-2015 року, за адресою домогосподарства АДРЕСА_3, голова домогосподарства ОСОБА_6, у графі І «Земля в користуванні об'єкта на 01 січня», до якої записують інформацію про площу земельних ділянок, якими безпосередньо (особисто) користується об'єкт ПГО (як тих, що належать його членам на праві власності, так і тих, якими вони користуються за договорами оренди, включаючи ділянки із земель запасу, розпорядником яких є місцеві ради), містяться відомості проте що, загальна площа земельних ділянок, які перебувають у користуванні ОСОБА_6 становить 0,38 га, з яких 0,10 га для ведення особистого селянського господарства та 0,28 га для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

При цьому, за адресою домогосподарства АДРЕСА_2, голова домогосподарства ОСОБА_8. у графі І «Земля в користуванні об'єкта на 01 січня», містяться відомості про те, що у власності останньої перебувають три земельні ділянки 0,2583 га, 0,1362 га, 0,1305 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,52 га, та 0,05 га для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Відомості про інші земельні ділянки, які перебувають в користуванні ОСОБА_8. відсутні (а.с. 43-46).

Відсутні такі відомості і в картках погосподарського обліку за період з 2006-2008 рік.

Відповідно до ст. 156 Земельного кодексу України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, зазначене узгоджується із способом захисту цивільного права.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 ЦК України).

Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України).

За частиною 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебуває в користуванні позивачки з 1963 року не надано, а її твердження про те, що земельна відповідача знаходиться на земельній ділянці, якою вона користується, не підтверджене належними та достатніми доказами.

Не підтверджують факту користування спірною земельною ділянкою і надані представником позивача квитанції про сплату ОСОБА_8. податку на землю, оскільки з їх змісту неможливо встановити за яку саме земельну ділянку та за яку площу вони сплачувалися.

В свою чергу, статтею 56 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що до складу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включаються матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки.

Відповідно до статті 198 ЗК України, кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що комісією Солонківської сільської ради згідно 05.08.2014 року складено акт, із змісту якого вбачається, що ОСОБА_8. відмовляється погодити межі ОСОБА_6 при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, мотивуючи це своїм бачення щодо поділу городу.

Виїхавши на місце за участю ОСОБА_8. та ОСОБА_6, комісія встановила, що згідно поданого ОСОБА_6 акту їй пропонується відвести верхню частину городу з прямим виїздом на дорогу (верхню), а ОСОБА_8. залишається нижня частина городу з виходом на вул. Крушельницької (а.с. 40).

Відповідно до ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок.

Відтак, визначивши межі земельної ділянки між суміжними землекористувачами згідно із актом від 05.08.2014 року, комісія Солонківської сільської ради вжила заходів для вирішення спору щодо погодження межі суміжних земельних ділянок, відповідно до повноважень, визначених ч. 3 ст. 158 ЗК України, що спростовує доводи апелянта в тій частині.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

Т.І. Приколота