Справа №576/2177/16 ц 2/576/33/17 Р І Ш Е Н Н Я ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.01.17 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді Васяновича В.М., при секретарі Плотніковій О.С., з участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії Управління ДПтС України в Полтавській області (№9)»,
- про стягнення майнової та моральної шкоди, -
Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позов визнав частково. Дані заперечення обґрунтовані тим, що 26.08.2015 р. під час роботи в державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№9)» ОСОБА_1 отримав травму і за вказаним фактом було проведено розслідування нещасного випадку та складено ОСОБА_3 форми Н-5д та ОСОБА_3 №1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом. Заперечуючи проти позову в частині відшкодування майнової шкоди, відповідач посилається на те, що позивач не працював за трудовим договором, оскільки за діючим законодавством не передбачено укладення трудового договору із засудженими, тому вважає безпідставним його посилання на ст. 1197 ЦК України та ст. 173 КЗпП України, відповідно до яких відшкодуванню підлягає втрачений заробіток особи, яка працювала за трудовим договором. Крім того, за період втрати працездатності внаслідок ушкодження здоровя ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату в сумі 2714,46 грн., тому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди. Також у письмових запереченнях відповідач визнав, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав безпосередньо під час травмування та в період лікування. Однак, вважає безпідставним посилання на те, що він не міг вести повноцінний спосіб життя, перебуваючи на лікуванні, оскільки той перебував в місцях позбавлення волі, а тому не може йтися про повноцінний спосіб життя. Це ж стосується й того, що після травми він змушений буде докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому вважає, що спричинена позивачу моральна шкода може бути визначена у розмірі не більше 3000 грн.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, в суді встановлено, що вироком Глухівського міськрайонного суду від 22.09.2014 р. ОСОБА_1 було засуджено за ст. 286 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки і з 21 липня 2015 року по 05 жовтня 2016 року він відбував це покарання в Машівській виправній колонії управління ДПтС України в Полтавській області №9 (далі Машівська ВК-9) та відповідно до ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 27.09.2016 р. його було звільнено умовно-достроково від подальшого відбування цього покарання на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 26 днів позбавлення волі, із залишенням додаткової міри покарання. Дані обставини відповідачем не оспорюються, а тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також судом установлено, що 26.08.2015 р. під час роботи ОСОБА_1 в державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№9)» по зважуванню корів на фермі ним була отримана травма, а саме, у вигляді закритого перелому четвертої пясної кістки лівої кисті без зміщення, забою лівої половини грудної клітки, поверхневих забійних ран ділянки лівого променевозапястного суглоба, обох колінних суглобів, й ці обставин теж не оспорюються відповідачем. З рішення Машівського районного суду від 28.12.2015 р. вбачається, що вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково та скасовано ОСОБА_3 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (форма Н-1д) від 28.08.2015 р. та ОСОБА_3 розслідування нещасного випадку (форма Н-5д) від 28.08.2015 р., які були складені за результатами перевірки нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 26.08.2015 р. ОСОБА_3 розслідування нещасного випадку, що стався 26.08.2015 р. о 10 годині в державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№9)» із засудженим ОСОБА_1, комісія дійшла висновку, що травма отримана ОСОБА_1 кваліфікується як нещасний випадок, повязаний з виробництвом та складається акт за формою Н-1д. А згідно ОСОБА_3 №1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом(форма Н-1д), затвердженого директором підприємства - заступником начальника Машівської ВК-9, причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 26.08.2015 р., є невиконання вимог інструкції з охорони праці, і йому було встановлено діагноз закритий перелом четвертої пясної кістки лівої кисті без зміщення, забій лівої половини грудної клітки, поверхневі забійні рани ділянки лівого променевозапястного суглоба, обох колінних суглобів; особа, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці бригадир молочнотоварної ферми ОСОБА_2 Разом з тим, обґрунтовуючи позов в частині відшкодування майнової шкоди, позивач послався на те, що згідно довідки МСЕК АБН №0015054 від 26.02.2016 р. ступінь втрати ним професійної працездатності становить 5 % з 02.02.2016 р. А відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, й докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Також, ч.1. ст. 131 цього кодексу передбачено, що сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.
Однак, вищевказану довідку ОСОБА_1 суду не надав.
За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач заперечив повністю проти позовних вимог про стягнення майнової шкоди, а інших доказів, які б підтверджували розмір заподіяної майнової шкоди позивачем не надано, то у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за його необґрунтованістю. До того, ж згідно довідки про виплату заробітної плати Машівської ВК-9 за вих. №70 від 29.11.2016 р. засудженому ОСОБА_1 за період втрати працездатності внаслідок ушкодження його здоровя у звязку з нещасним випадком на виробництві було виплачено: за серпень 2015 року за 5 робочих днів 271,51 грн.; за вересень 2015 року за 26 робочих днів 1378 грн.; за жовтень 2015 року за 18 робочих днів 954 грн., й дані обставини позивач у суді теж не оспорював. В той же час, суд вважає, що в результаті отримання ОСОБА_1 травми в результаті нещасного випадку на виробництві, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав як під час травмування, так і в період лікування. Так, згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Також відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 23 цього Кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що травма на виробництві сталася з вини відповідача, чим було порушено право позивача на безпечні умови праці, а також, що відповідач не заперечує факт заподіяння позивачу такої шкоди. Однак, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд не приймає його доводи про те, що позивач безпідставно послався на те, що він не міг вести повноцінний спосіб життя та після травмування змушений був докладати додаткових зусиль організації свого життя, оскільки той перебував в місцях позбавлення волі й у такому випадку не може йти мова про повноцінний спосіб життя та організацію його життя.
Суд вважає, що навпаки, перебуваючи в місцях позбавлення волі, у звязку з отриманою травмою ОСОБА_1 дійсно змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та ведення повноцінного способу життя в таких умовах. Однак, з урахуванням глибини та обсягу його страждань та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 6000 грн. Також відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 551,2 грн. витрат по оплаті судового збору, так як за законом позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору. На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212 215, 218 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії Управління ДПтС України в Полтавській області (№9)» на користь ОСОБА_1 6000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути з державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії Управління ДПтС України в Полтавській області (№9)» на користь держави 551,2 грн. витрат по оплаті судового збору. На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя