УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про застосування наслідків нікчемності кредитного правочину, відшкодування збитків та моральної шкоди за касаційною скаргою представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 3 серпня 2006 року між нею та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), був укладений кредитний договір № 354411/1517/0711-6, відповідно до умов якого вона отримала в кредит 9 тис. доларів США, зі сплатою 12 % річних та строком повернення до 2 серпня 2021 року, з метою придбання житла.

Зазначала, що перед укладенням даного правочину банк не надав їй повної інформації щодо умов кредитування, зокрема, про сукупну вартість кредиту, вартість послуг з оформлення кредитного договору, реальну відсоткову ставку, абсолютне значення здорожчання кредиту та його кінцевої загальної суми.

Оспорений договір не відповідає її внутрішній волі та укладений під впливом обману не уповноваженим суб'єктом за відсутності дозволу на здійснення відповідної банківської операції.

Зміст цього правочину не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів.

Тому, вважала укладений між сторонами кредитний договір нікчемним.

Враховуючи викладені обставини, просила з урахуванням зміни підстави та предмету позову зобов'язати відповідача в порядку реституції нікчемного правочину, вчиненого за вказаним кредитним договором, повернути їй всі валютні цінності, які були нею передані Чорнобаївському відділенню Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як виплата комісій, повернення тіла кредиту, виплата відсотків та штрафних санкцій, відшкодувати їй майнові збитки та грошову компенсацію моральної шкоди, змінити правовідношення між сторонами на те, яке склалося насправді, - на правочин купівлі-продажу іноземної валюти з розстрочкою виплати її вартості.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення ст. ст. 15, 192, 533, 627, 628, 638, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на момент вчинення правочину), ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 3, 5 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», врахувавши роз'яснення п. 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили із відсутності правових підстав для визнання кредитного договору нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину, відшкодування збитків та моральної шкоди, а також зміни правовідношення між сторонами.

Колегія погоджується з такими висновками.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до банківської ліцензії від 3 грудня 2001 року № 10, виданої Національним Банком України, АППБ «Аваль» надано право на здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тобто й операцій з валютними цінностями (т. 1 а.с. 11).

При укладенні кредитного договору сторони узгодили платіжний календар погашення заборгованості за кредитом та 17 березня 2009 року ОСОБА_4 була повідомлена про орієнтовну сукупну вартість кредиту (т. 2 а.с. 6-10).

Підписавши спірний правочин та додатки до нього, позивачка добровільно дала згоду на прийняття його умов і до моменту звернення до суду з даним позовом частково їх виконувала.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що валютою кредитного правочину визначено долар США, що заборонено законодавством України, колегія відхиляє, оскільки на час укладення спірного кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-190 цс 15, яка за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Інші доводи скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик