Справа № 372/2005/16-ц Головуючий у І інстанції Проць Т. В.
Провадження № 22-ц/780/464/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 18.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Сліпченка О.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановила :

у серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи його тим, що 20 квітня 2007 року позивач передала відповідачу під розписку кошти в розмірі 12 000 доларів США.

ОСОБА_2 зобовязувалася повернути вищезазначені грошові кошти на першу вимогу ОСОБА_3

Відповідач навмисно почала уникати зустрічі з позивачем та умови договору не виконала.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 12 000 доларів США та сплачений судовий збір в розмірі 2973,60 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що позивач просила стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 12 000 доларів США, однак до початку розгляду по суті ОСОБА_3 подала до суду заяву про зміну предмету позову та просила стягнути заборгованість та звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: приміщення за адресою Київська область, Обухівський район, м. Обухів, вул. Каштанова (50 річчя Жовтня), будинок 7-В, приміщення 6 - шляхом визнання права власності на нього.

Сторони прийшли до згоди та подали до суду заяву про укладення мирової угоди.

Апелянт, зазначив, що під час судового розгляду, а саме 24.10.2016 року, суд першої інстанції, без виходу до нарадчої кімнати, постановив на місці ухвалу про відмову у прийнятті заяви про зміну предмету позову та відмову у затвердженні мирової угоди.

Просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року, визнати мирову угоду укладену між ОСОБА_3М та ОСОБА_2 від 09 вересня 2016 року та провадження по даній справі закрити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений безпроцентний договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав 12 000 доларів США і взяв на себе зобовязання повернути вказані кошти на першу ж вимогу позивача. Вказаний договір оформлений відповідно до ст.1047 ЦК України в письмовій формі, що підтверджується копією розписки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини справи були встановлені судом першої інстанції та визнані відповідачем.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи .

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошей.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а ст.1049 ЦК встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Оскільки, судом першої інстанції відмовлено позивачу у прийняті заяви про зміну предмету позову, а предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики, тому не могла бути затверждена мирова угода, так як заявлений позов не стосується викладеного в мировій угоді.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді