АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/467/17 Головуючий 1 інст. Cенаторов В.М.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Альфа-Банк» (далі за текстом ПАТ «Альфа-Банк», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням збільшених в процесі розгляду справи позовних вимог, просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №500962378 у розмірі 86929,45 грн., з яких: заборгованість за кредитом 58039,28 грн., за відсотками 15942,68 грн., по комісії - 8897,49 грн. штраф 4050,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного між сторонами по справі кредитного договору № 500962378 від 16.10.2014 року ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 58039 грн. 28 коп. на строк до 17.10.2019 року. Проте відповідач належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 21.07.2016 року утворилась вищенаведена заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 червня 2016 року в позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500962378 станом на 21.07.2016 року у розмірі 86929,45 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказував, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права; обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, не доведені; висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, ОСОБА_3 посилалась на те, що фактичне отримання нею відповідних грошових коштів у кредит позивачем не доведено. Також відповідач вказувала на неправильність розрахунку ціни позову в частині комісійної винагороди, та неврахування судом факту укладання договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №500962378 від 16.10.2014 року, яким було передбачено, що повернення кредиту здійснюється, починаючи з 17.05.2015 року, а не з 17.11.2014 року.

Представник позивача подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, безпідставність доводів і вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є ^ вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 637 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено та підтверджується належними доказами, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 500962378 від 16.10.2014 року, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» зобовязалось надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 58039,28 грн. зі сплатою відповідачем 15,99 % річних за користування кредитом. Дата остаточного повернення кредиту 17.10.2019р. Кредит надавався позичальнику шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором №500432471 від 21.11.2013р., на рахунок №2471, що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк». (а.с.4-8)

Зміст договору свідчить про досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 526, 527, 530, 1048-1050, 1054 ЦК України, та дійшов висновку, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобовязань за договором № 500962378 від 16.10.2014р. в частині щомісячного повернення кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди станом на 21.07.2016 року виникла заборгованість у розмірі 86929,45 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками, виходячи з такого.

Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Позивач надсилав на адресу відповідача досудову вимогу про повернення кредиту від 10.08.2015 року, проте відповідного реагування від ОСОБА_3 не надійшло, борг не погашено.

Тобто, ПАТ «Альфа-Банк» у звязку з неналежним виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, було прийнято рішення про зміну строку виконання зобовязання, що відповідає ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Станом на 21.07.2016 року заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Альфа-Банк» становить 86929 грн. 45 коп., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 58039 грн. 28 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15942 грн. 68 коп., заборгованість за комісією у розмірі 8897 грн. 49 коп., штраф 4050 грн.00 коп. (а.с. 11)

Щодо доводів відповідача про не доведення позивачем факту надання їй відповідного кредиту, то випискою з особового рахунку відповідача та копією меморіального ордеру підтверджується, що 17.10.2014р. ОСОБА_3 було перераховано кредитні кошти у розмірі 58039 грн. 28 коп.(а.с. 73,75,76) Тобто, позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором № 500962378 від 16.10.2014 року.

При цьому 17.10.2014 та 18.11.2014 ОСОБА_3 було сплачено суми у розмірі 300,60 та 90,00 грн. (а.с. 75-76), чим підтверджується факт часткового виконання нею зобовязань за договором та відповідно отримання нею вказаного кредиту.

Посилання відповідача на те, що нею та ПАТ «Альфа-Банк» не було укладено договору банківського рахунку колегією суддів відхиляються, адже договір № 500962378 від 16.10.2014р. за своїм змістом є змішаним, що не суперечить (відповідає) ч. 2 ст. 628 ЦК України.

Також безпідставним є твердження ОСОБА_3 про те, що комісійна винагорода у розмірі 423,69 грн. не є щомісячним платежем, а є загальним за увесь період.

Так, пунктом 2.6. договору № 500962378 від 16.10.2014 року передбачено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, яким встановлено, що платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в термін, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невідємною частиною.

Комісійна винагорода банку за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом 0,73% від суми кредиту. Комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті розраховується від суми кредиту, зазначеної в п. 2.1. розділу №1 цього договору (58039 грн. 28 коп), та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невідємною частиною.

Отже, за умовами укладеного між сторонами по справі договору та графіку платежів комісійна винагорода банку становить 423,69 грн. (58039,28 х 0,0073 = 423,69) та сплачується у вказаному розмірі щомісячно.

Стосовно доводів апеляційної скарги про укладення договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 500962378 від 16.10.2014 року про проведення «кредитних канікул», необхідно зазначити, що відповідачем надано фотокопію цього договору, згідно п. 2 якого сторони домовились викласти графік платежів, який є додатком 1 до кредитного договору у новій редакції, що є додатком до цього договору про внесення змін і доповнень.

При цьому, нового графіку відповідачем до суду не надано, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими заперечення позивача про те, що відповідний договір не було укладено у звязку з не підписанням сторонами, в тому числі і ОСОБА_3, графіку платежів у новій редакції, тобто недосягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору (а.с. 82).

Усі доводи відповідача та її представника зведені до критичної оцінки доводів та доказів наданих суду представниками позивача, однак належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовували заперечення на позов не надали.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо законності та обґрунтованості позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, у звязку з чим апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2