Справа № 569/7226/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О. О.

секретар Абашина О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить, з урахуванням остаточних позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь кошти за використані житлово-комунальні послуги в сумі 10 700 грн. 16 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до розпорядження міського голови від 03 лютого 2009 року №122 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 разом з своїми дітьми. 08 червня 2010 року скориставшись правом на безоплатне отримання житла у власність отримала в результаті приватизації право на 334/1000 частки квартири АДРЕСА_1. Крім неї, співвласниками квартири є її діти - ОСОБА_4, ОСОБА_5 Однак, окрім її сім'ї в даній квартирі проживає також відповідач, яка до реконструкції мешкала у приміщеннях другого блоку гуртожитку, а після створення нового об'єкту нерухомості - багатоквартирного житлового будинку, почала проживати в квартирі, яка належить позивачу та її дітям на праві власності. Ні позивач, ні члени її сім'ї не надавали житлову площу для проживання відповідача та членам її сім'ї, не укладали жодних строкових чи безстрокових договорів оренди чи користування даною квартирою та не дозволяли проживати у ній. З моменту приватизації і до сьогодні позивач та члени її сім'ї не мають можливості користуватися житловою площею у квартирі. Договори щодо надання житлово-комунальних послуг укладено відповідними організаціями із позивачем і саме вона оплачує за опалення, водопостачання квартири та несе витрати на квартплату. В свою чергу, відповідач проживала у вказаній квартирі, займала житлову кімнату, користувалася при цьому опаленням, водопостачанням, а також послугами, які надавали за квартплату, однак жодних коштів на сплату житлово-комунальних платежів не надавала.

В судовому засіданні позивач допитана як свідок показала, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає з 1992 року. У 2010 році нею та членами її сім'ї дана квартира була приватизована. Однак, до листопада 2016 року у вказаній квартирі також проживала відповідач та члени її сім'ї, які лише після винесення судом рішення про їх переселення почали проживати в іншому наданому їм житловому приміщенні. Протягом всього часу проживання у квартирі АДРЕСА_1 відповідач та члени її сім'ї, а саме чоловік ОСОБА_6, син ОСОБА_7, користувалися послугами з опалення, водопостачання, обслуговування житла, проте кошти за них не сплачували, всі витрати несла позивач.

Відповідач в судовому засіданні вказала, що позов не визнає та пояснила, що проживала у кімнаті, яка на даний час є частиною квартири АДРЕСА_1, разом з чоловіком та сином, з 1995 року. В 2010 році дана кімната була приватизована позивачем і вони мали бути розселені. Однак тільки після винесення рішення суду їм була надана інша житлова площа, куди вони перейшла проживати. За час сумісного проживання разом із позивачем вона пропонувала кошти для оплати житлово-комунальних послуг, зверталася у відповідні організації по питанню їх оплати, однак скрізь їй було відмовлено, так як вона не являється власником житла. На її ім'я нарахування по оплаті житлово-комунальних послуг припинені з 2010 року, з часу приватизації житла позивачем.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та вказала, що між власниками квартири АДРЕСА_1 та відповідачем відсутні договірні відносини щодо користування жилим приміщенням у квартирі, будь-які угоди щодо користування комунальними послугами ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не укладала. В 2010 році та в 2012 році відповідач зверталася до Рівненського торгово-професійного ліцею та РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» по питанню щодо сплати коштів за житлові комунальні-послуги, однак у вирішенні даного питання їй було відмовлено. Окрім того, в даному випадку, кошти, які хоче стягнути позивач із відповідача не можуть вважатися збитками, оскільки це є плата за послуги, нараховані саме позивачу за надані їй послуги згідно укладених нею договорів.

Свідок ОСОБА_8, яка являється сусідкою сторін, показала, що в 2010 році жителям будинку АДРЕСА_1 був наданий дозвіл на приватизацію квартир у даному будинку. В квартирі АДРЕСА_1, яка з 2010 року належить на праві власності ОСОБА_1 і членам її сім'ї, сторони по справі та ОСОБА_6, ОСОБА_7 проживали разом по середину листопада 2016 року. Всі нарахування по оплаті житлово-комунальних послуг здійснювалися на ОСОБА_1, а чи були між сторонами домовленості щодо їх оплати їй не відомо та не відомо яким чином ОСОБА_2 має їх повертати ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9, яка являється сусідкою сторін, в судовому засіданні показала, що ОСОБА_2 не погодилася на укладення угоди на реконструкцію житла і повинна була бути відселена із квартири в якій проживала, однак питання по її відселенню не вирішувалося протягом декількох років і сторони змушені були проживати разом. Як сторони домовлялися між собою про оплату комунальних послуг їй невідомо, однак знає, що всі нарахування по житлово-комунальним послугам, окрім витрат на електропостачання, здійснювалися на ОСОБА_1

Заслухавши позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами 15 березня 1995 року відповідачу та членам її сім'ї було видано ордер №178 на поселення в кімнату двокімнатної секції №525 гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, що перебував на балансі СПТУ-9 ( на даний час ДНЗ «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі»). В даній кімнаті відповідач та члени її сім'ї, а саме ОСОБА_6, ОСОБА_7, проживали з моменту поселення і по листопад 2016 року включно.

Іншу кімнату в секції № 525 вказаного гуртожитку з 1992 року займала позивач та члени її сім'ї.

В 2007 році другий блок гуртожитку по АДРЕСА_1 (в тому числі секція № 525) в результаті реконструкції з переобладнанням гуртожитку під житлові квартири набув статуту житлового будинку. Угода на реконструкцію була укладена з ОСОБА_1 та секція №525 перепланована в квартиру АДРЕСА_1

8 червня 2010 року дана квартира була приватизована та належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу та членам її сім'ї ОСОБА_4, ОСОБА_5

Будучи власником квартири ОСОБА_1 уклала договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ЖКП «Галицьке», про надання послуг з водопостачання і водовідведення з РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», про надання послуг з теплопостачання з ТОВ «Рівнетеплоенерго».

Спірна квартира була постійним місцем проживанням відповідача та членів її сім'ї - ОСОБА_6, ОСОБА_7, що нею не заперечувалося судовому засіданні, вони користувалися комунальними послугами, які не оплачували. За спожиті відповідачем та членами її сім'ї житлово-комунальні послуги сплачувала позивач.

Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що між власниками квартири № 61 та відповідачем відсутні договірні відносини щодо користування жилим приміщенням у квартирі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у стягненні збитків, пов'язаних із сплатою нею платежів за комунальні послуги в той період, коли відповідач та члени її сім'ї проживали у квартирі АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовані позивачем спричиненням їй матеріальних збитків на загальну суму 10 700 грн. 16 коп., які вона просить стягнути з відповідача в повному обсязі.

Суд погоджується з представником відповідача ОСОБА_3 та вважає, що підстава для задоволення позовних вимог визначена позивачем невірно, оскільки сплата комунальних послуг не може вважатися збитками за правилами статті 22 ЦК України. Однак, проаналізувавши природу правовідносин, що склались між сторонами, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, що не буде суперечити принципу диспозитивності судочинства в зв'язку із наступними обставинами.

Згідно з наданими роз'ясненнями в пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014р., ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 статті 214 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести в рішенні мотиви, з яких суд не застосував норми права, що на них посилались особи, які беруть участь у справі. У зв'язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленного позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК).

ОСОБА_1 будучи власником квартири АДРЕСА_1, уклала відповідні договори про надання комунальних послуг, сплачувала кошти за комунальні послуги, в той час як в квартирі проживала відповідач та члени її сім'ї, які користувалися цими послугами.

Суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір про стягнення сплаченої вартості комунальних послуг між власником квартири та особою, що проживає в квартирі і користується цими послугами. До даних правовідносин підлягає застосуванню ЖК України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтею 1 цього Закону визначено, що: споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 151 ЖК України визначений обов'язок власника по забезпеченню схоронності житлового будинку (квартири), а саме громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати у порядку прибудинкову територію.

На підставі ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку, що сторони та члени їх сімей несуть солідарну відповідальність по сплаті житлово-комунальних послуг як власники квартири та споживачі. У зв'язку із тим, що сплата проводилась виключно позивачем, остання має право вимагати половину від сплаченої нею суми від відповідача та членів її сім'ї, оскільки інше не встановлено законом або договором між сторонами та має право вимагати виконання даного обов'язку в повному обсязі лише з відповідача як солідарного боржника, яка виконавши даний обов'язок буде мати право на зворотну вимогу до решти солідарних боржників - ОСОБА_6, ОСОБА_7

Позивач розрахувала суму сплачених нею коштів і надала суду виписки з її особових рахунків у ЖКП «Галицьке», РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», ТОВ «Рівнетеплоенерго» та квитанції по оплаті житлово-комунальних послуг. Перевіривши і дослідивши їх, суд з'ясував, що вони відповідають проведеному позивачем розрахунку та за період з січня 2013 року по листопад 2016 року включно з відповідача на користь позивача слід стягнути за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з водопостачання і водовідведення, з теплопостачання, які були надані в квартиру АДРЕСА_1 половину сплаченої позивачем суми у розмірі 10 700 грн. 16 коп.

Доводи представника відповідача про те, що між власниками квартири АДРЕСА_1 та відповідачем відсутні договірні відносини щодо користування жилим приміщенням у квартирі, будь-які угоди щодо користування комунальними послугами ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не укладала на увагу не заслуговують, оскільки хоч між сторонами і відсутні такі угоди, однак відсутні і угоди про безоплатне користування квартирою, якою у вказаний вище період користувалася відповідач та члени її сім'ї та користувалися житлово-комунальними послугами, які як споживачі повинні оплатити. Також і незалежно від того, що договорів з постачальниками цих послуг вони не укладали.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати у розмірі 10 700 (десять тисяч сімсот) гривень 16 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 13 січня 2017 року.

Суддя О.О. Першко