У Х В А Л А

12 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, судові рішення у справі залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень суду та ухвалення у справі нового рішення про задоволення позову в повному обсязі з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 69-71 Сімейного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року (№175/4148/15-ц), 30 листопада 2016 року (№632/2472/15-ц), 30 листопада 2016 року (№359/11696/14).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що сторони дійшли згоди про поділ спільного майна. ОСОБА_4 у своїх заявах від 24 січня 2013 року та від 22 лютого 2013 року, що були нотаріально посвідченні, дала згоду на розпорядження ОСОБА_5 спірним майном, за ціною та на умовах визначених на його власний розсуд, підтвердила, що всі правочини щодо набуття та відчуження майна і майнових прав, вичинені під час шлюбу, вичинені за її згодою, відповідали інтересам сім'ї, їх умови були попередньо обговорені і були вигідними, погодилась із тим, що майно придбане за час перебування у шлюбі з відповідачем, залишається у власності відповідача та підтвердила припинення права спільної сумісної власності на нього.

Разом з тим, у справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року (№175/4148/15-ц) в якій надана заявником для порівняння, задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, сторонами за спільні кошти було придбано нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і угоди про добровільний поділ даного майна сторонами не досягнуто.

У справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року (№632/2472/15-ц) в якій надана заявником для порівняння, задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що спірна квартира придбана в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, частки їх в праві спільної сумісної власності є рівними.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року (№359/11696/14) не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судове рішення та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк Я.М. Романюк