УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 74/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 18 червня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 230 920, 39 грн. та третейський збір у розмірі 12 709, 20 грн.

Вказувала, що справа непідвідомча даному суду, не відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди», а відтак просила скасувати рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 18 червня 2015 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року заяву задоволено. Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 74/15 від 18.06.2015 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ПАТ «Укрсоцбанк» подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 755/4408/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/990/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Зазначала, що заявнику було безпідставно поновлено строк на звернення із заявою про скасування рішення третейського суду, оскільки не було наведено поважних причин пропуску вказаного строку.

Вказувала, що позов про стягнення кредитної заборгованості не є позовом щодо захисту прав споживачів, оскільки підставами позову є порушення інтересів банку.

Крім того, вважала, що поручитель не може вважатися споживачем послуг банку, оскільки за договором поруки, який є похідним від основного зобов'язання, поручитель не звертався до банку щодо надання будь-якої послуги.

Враховуючи наведене, просила ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення заяви.

В судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» просила апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, заслухавши пояснення представника банку, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 червня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 230 920, 39 грн. та третейський збір у розмірі 12 709, 20 грн. (а.с. 6-8).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про скасування вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є споживачами послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, а відтак в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейському суду вказана справа не підвідомча.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до змісту п. 6.2. Кредитного договору № 402/90/07-ПІ від 09 листопада 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовилися про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним суддею, - третейськими суддями Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. в порядку черговості. (а.с. 16-18).

Згідно ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Вказані підставі для скасування рішення третейського суду передбачені і ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди».

З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи заявлені вимоги посиланням на норми ЦК України, спеціальне законодавство у системі кредитування, а також на порушення відповідачем умов кредитного договору.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Оскільки, рішення третейського суду ухвалено 18.06.2015, тобто після внесення зазначених змін до Закону, в силу вимог ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, вбачаються підстави для його скасування.

Посилання представника банку на те, що позов про стягнення кредитної заборгованості не є позовом щодо захисту прав споживачів, оскільки підставами позову є порушення інтересів банку, колегією суддів відхиляється, оскільки ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 визначено, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» щодо судового захисту прав споживачів поширюється на правовідносини між кредитором та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, з огляду на те, що п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди» з підвідомчості третейських судів виключені справи у спорах щодо захисту прав споживачів, заява ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не спростовують висновків суду та не впливають на правильність постановленої судом ухвали і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України, не можуть бути підставою для її скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: