У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Коротун В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 16 листопада 2000 року сторони перебувають у шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей. Спільне життя у них не склалося, подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливо, у зв'язку з чим, позивач просила шлюб розірвати. Крім того, посилаючись на те, що відповідно до діючого законодавства України відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітніх дітей, позивач просила стягнути на її користь із ОСОБА_2 аліменти на утримання двох спільних дітей у розмірі 3 000 грн кожному щомісячно та встановити місце проживання обох дітей з нею.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 16 листопада 2000 року у Другому Приморському Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис № 627). Свідоцтво про шлюб І НОМЕР_1.

Залишено за позивачем ОСОБА_3 шлюбне прізвище - «ОСОБА_3».

Місце проживання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено з матір'ю ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі, у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 06 травня 2016 року, та до досягнення дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1, а починаючи з 19 квітня 2019 року - у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. до досягнення дитини ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням індексації.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів змінити в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Встановлено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мати та батько мають рівні обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ст. 141 СК України).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходили із того, що відповідач є працездатною людиною і як батько зобов'язаний матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, забезпечити їх мінімально необхідними благами, які потрібні для їх життя та виховання й спроможній сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн, починаючи з 06 травня 2016 року, щомісячно до досягнення ОСОБА_4 повноліття та починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Згідно з п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення першої інстанції та ухвали апеляційного суду не дають підстав для висновку про те, що судами допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М.Коротун