АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Станька В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 755/10585/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2770/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимогам, просив скасувати наказ відповідача від 02 червня 2016 року № 112/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», наказ № 178/ос від 05 серпня 2016 року «Про внесення змін до наказу від 02 червня 2016 року № 112/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», поновити його на роботі на посаді радника голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» з 02 червня 2016 року, зобов'язати відповідача внести запис у трудову книжку про недійсність запису про звільнення з 02 червня 2016 року на підставі наказу від 02 червня 2016 року № 112/ос та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 63 340,65 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він працював радником голови Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» згідно з наказом № 229/ос від 12 серпня 2014 року. Наказом Міністерства інфраструктури України № 126 від 07 квітня 2015 року його призначено членом Правління та згідно з наказом № 306 від 15 вересня 2015 року Уповноваженим товариства з питань запобігання та виявлення корупції, а наказом № 315 від 17 вересня 2015 року затверджено антикорупційну програму відповідача.

Наказом № 112/ос від 02 червня 2016 року він був звільнений з посади радника голови правління за прогул без поважних причин З0 та 31 травня 2016 року за відсутність на роботі по 6 годин протягом цих днів на підставі пункту 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України. З наказом був ознайомлений та отримав копію лише 22 червня 2016 року, при цьому йому було відмовлено в ознайомленні з документами, на підставі яких видано наказ.

Звільнення вважає незаконним, оскільки 30 травня та 31 травня 2016 року знаходився на роботі, виконував свої функціональна обов»язки. Своє звільнення розціню як намагання нового керівництва позбутися його як принципового та активного члена правління, заступника голови правління, уповноваженого товариства, що протидіє проведенню через правління товариства сумнівних договорів, намагається всупереч їх бажанням створити систему боротьби з корупцією на державному підприємстві.

Крім цього, позивач посилається на те, що його звільнення не було погоджене з Міністерством інфраструктури України, яке затверджувало його членом правління товариства, заступником голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», та з Національним агентством з питань запобігання корупції, що є прямою вимогою Закону України «Про запобігання корупції», а також з профспілковою організацією.

Через незаконне звільнення йому була спричинена моральна шкода, оскільки ним були втрачені нормальні життєві зв'язки, почалися постійні сварки з дружиною з цієї причини, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Розмір завданої йому моральної шкоди оцінює в сумі 200 000 грн..

Посилаючись на зазначені обставини, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 02.06.2016 року № 112/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказ Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 05.08.2016 року № 178/ос «Про внесення змін до наказу від 02 червня 2016 року № 112/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді радника голови правління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» з 23 червня 2016 року.

Зобов'язано Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про недійсність запису про звільнення з 23 червня 2016 року на підставі наказу від 05.08.2016 року № 178/ос «Про внесення змін до наказу від 02 червня 2016 року № 112/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 58 179 грн. 56 коп. з утриманням обов'язкових до сплати в бюджет платежів та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

У решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» на користь держави судовий збір в сумі 1 133 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, в.о. голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача - Станько В.І. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що наказом від 12 серпня 2014 року № 229/ос ОСОБА_1 було призначено на посаду радника голови правління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту».

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 Посадової інструкції радника голови правління ОСОБА_1, радник голови правління призначається на посаду та звільняється з неї наказом голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» і безпосередньо підпорядкований йому. У своїй діяльності радник голови правління керується чинним законодавством України, наказами і розпорядженнями голови правління Товариства, Правилами внутрішнього трудового розпорядку, Правилами і нормами з охорони праці та цією посадовою інструкцією.

Наказом Міністерства інфраструктури України № 126 від 7 квітня 2015 року ОСОБА_1 призначено членом Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Наказом ПрАТ «Київ-Дніпровське МПЗЗТ» від 15 вересня 2015 року № 306 ОСОБА_1 призначено уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції у діяльності товариства.

Наказом від 17 вересня 2015 року № 315 було затверджено Антикорупційну програму ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та призначено ОСОБА_1, уповноваженого з питань запобігання та виявлення корупції у діяльності товариства відповідальним за реалізацію антикорупційної програми ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Наказом в.о.голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 2 червня 2016 року № 112/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, а саме прогул без поважних причин 30 та 31 травня 2016 року через відсутність на роботі по 6 годин протягом цих днів було звільнено з роботи 2 червня 2016 року на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Зі змісту наказу вбачається, що підставою для його винесення була відсутність позивача на роботі без поважних причин 30 травня 2016 року з 10.00 до 17.00 години та 31 травня 2016 року з 8.00 до 15.00 години.

Наказом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 5 серпня 2016 року № 178/ос було внесено зміни до наказу № 112/ос від 2 червня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» у зв»язку з наданням позивачем при розгляді даної справи листків непрацездатності від 2 червня 2016 року та від 13 червня 2016 року, та змінена дата звільнення ОСОБА_1 2 червня 2016 року на дату 23 червня 2016 року.

На виконання вимог ч.9 ст.43 КЗпП України судом першої інстанції, враховуючи те, що розірвання трудового договору з позивачем проведено відповідачем без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, було надіслано запит до об»єднаного профспілкового комітету ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» у якому, зокрема, було порушено питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1

Відповідно до протоколу № 1 засідання комісії первинної профспілкової організації ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 30 серпня 2016 року профспілкою надано згоду на звільнення позивача з ініціативи роботодавця на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що з боку ОСОБА_1 мав місце прогул та порушення позивачем п.3.1.3 та 6.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», при прийнятті рішення про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не було враховано ступінь тяжкості проступку та те, що відсутність ОСОБА_1 на робочому місці не потягла за собою заподіяння будь-якої шкоди товариству, не враховано особу позивача, який раніше до дисциплінарної відповідальності не притягувався, за сумлінну працю неодноразово заохочувався, при цьому не об»єктивно обрано та застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення у виді звільнення. Крім того, суд першої інстанції вважав, що відповідачем порушено вимоги ч.3 ст.43 КЗпП України, а саме, засідання профкому проводилось без участі ОСОБА_1, який на засідання не запрошувався.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з п.4 ст.40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником прогулу без поважних причин.

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.24 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 зі змінами, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв»язку з самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки).

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин справи і врахувати будь-які докази з числа, передбачених ст.57 ЦПК України.

Відповідно до п.п.2.3, 2.4 Посадової інструкції радника голови правління, затвердженої Головою правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» 8 жовтня 2014 року, до обов»язків ОСОБА_1 належить забезпечення глибокого вивчення стану справ з виїздом на місце на філіях з залученням до цієї роботи фахівців товариства, організацію та координацію роботи по розвитку і відновленню функціонування об»єктів соціальної сфери товариства.

Згідно з п.п.8 п.7 Положення про Уповноваженого Товариства з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженого в.о. голови правління товариства 30 вересня 2015 року, позивач мав виконувати покладені на нього, як уповноважену особу з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженого в.о.голови правління товариства 30 вересня 2015 року, обов»язки щодо взаємодії з підрозділами з питань запобігання та виявлення корупції державних органів, органів місцевого самоврядування підприємств, установи та організацій, спеціально уповноваженими суб»єктами у сфері протидії корупції.

Пунктами 8,13 Положення передбачено, що втручання у діяльність уповноваженого під час здійснення ним своїх повноважень, а також покладення на уповноваженого обов»язків, що не належать або виходять за межі його повноважень чи обмежують виконання покладених на нього завдань, забороняється. Голова правління товариства сприяє створенню умов для виконання на належному рівні уповноваженим покладених на нього завдань.

Отже, проаналізувавши зміст трудової функції позивача, слід дійти висновку, що характер виконуваної позивачем роботи не пов»язується з перебуванням позивача на чітко визначеному робочому місця, а тому сама по собі відсутність ОСОБА_1 в кабінеті не дає підстав вважати, що позивач був відсутній на роботі без поважної причини.

Перебування ОСОБА_1 30 травня 2016 року в Національному антикорупційному бюро України, а 31 травня 2016 року в Міністерстві інфраструктури України, про що зазначено в актах від 30 травня 2016 року та 31 травня 2016 року, складених посадовими особами ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», з урахуванням трудових обов»язків позивача, не дає підстав уважати, що останній був відсутній на роботі без поважних причин 30 травня 2016 року з 10.00 до 17.00 години та 31 травня 2016 року з 8.00 до 15.00 години..

Крім того, перебування ОСОБА_1 в Міністерстві інфраструктури України підтверджується показами, допитаного в суді першої інстанції, свідка ОСОБА_6, а також листом Міністерства інфраструктури України від 14 листопада 2016 року ( а.с.177 т.1).

Крім того, покази, допитаних в суді першої інстанції, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, останнім підписані акти від 30 травня 2016 року та 31 травня 2016 року, про те, що вони бачили ОСОБА_1 на роботі 30 та 31 травня 2016 року, не дають підстав для висновку про відповідність наказу про звільнення позивача з роботи фактичним обставинам.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт вчинення ОСОБА_1 30 та 31 травня 2016 року дисциплінарного проступку у вигляді прогулу у період часу, який зазначено в наказі, належними та допустимими доказами не підтверджено, а тому у відповідача були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_1 такого виду стягнення як звільнення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права зводяться до переоцінки показів свідків, допитаних в суді першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку. Крім того, не можуть бути підставою для скасування рішення суду розгляд справи тривалий час та відсутність у справі ухвал про продовження строку розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про порушення положень ч.3 ст.43 КЗпП України при розгляді первинною профспілковою організацією питання про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем без повідомлення останнього, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ч. 3 ст. 43 КЗпП України передбачено порядок розгляду первинною профспілковою організацією питання про надання згоди на звільнення працівника, який законом не ставиться в залежність від того, хто звернувся за такою згодою, або попередньо до прийняття рішення про звільнення працівника власник або уповноважена особа, або суд, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженою особою без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: