справа №440/12/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року Бродівський районний суд Львівської області у складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

при секретарі Музичка Л.Т.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Буська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання заповіту недійсним, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання заповіту посвідченого 04.09.2013 р. державним нотаріусом Буської державної контори недійсним. В обґрунтування позову посилається на ті обставини, що після смерті її батька ОСОБА_3 відкрилася спадщина. Відповідно вона звернулася із письмовою заявою до приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. про прийняття спадщини згідно заповіту від 18.06.2004 р., згідно якого спадкоємцями є вона та її брат ОСОБА_2 При цьому було повідомлено, що вже є відкрита нотаріальна спадкова справа на її брата ОСОБА_2 по спадкуванню по заповіту від 04.09.2013 р. Вважає, що згідно вимог ст.231 ЦК України даний правочин був вчинений батьком проти його волі, внаслідок застосування до нього психологічного тиску з боку її брата ОСОБА_2 Їй відомо, що її брат відповідач по справі неодноразово намовляв батька про те, що все майно повинно перейти саме йому, оскільки позивачка працює і може заробити на новий будинок, а відповідач не реалізувався в житті і йому потрібно допомогти. Також відомо, що батько з братом приходили у Олеську селищну раду, однак коли секретар селищної ради повідомила, що дії по посвідченню заповіту проводяться у відсутності сторонніх осіб, то покійний батько повідомив, що ОСОБА_2 наполягає, щоб він все переписав на нього, але так як в нього є ще дочка, внучка та правнучка, з якими проживає, то ще подумає. Крім цього батько з братом приходили до приватного нотаріуса Дячик А.В. 03-04.09.2013 р. по питанню заповіту, відповідач дуже нервував та скандалив з батьком. Коли батько залишився один, то нотаріус питала чи є ще крім сина діти, батько повідомив, що є дочка з якою проживає, після цього відмовився робити заповіт і вийшов з кабінету, але нотаріус чула, що відповідач почав скандалити із батьком, грубо вимагав, щоб він зробив заповіт лише на нього і в наступного нотаріуса не повідомляв про наявність сестри. Вважає, що відповідач досяг своєї мети та заставив батька скласти заповіт лише на нього. Тому вважає, що заповіт як односторонній правочин слід визнати недійсним як такий, що вчинений без вільного волевиявлення спадкодавця та із застосуванням до нього психічного тиску.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та просять його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник позов заперечили повністю та пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько сторін ОСОБА_3. Ще задовго до його смерті позивачка створила їх батькові нестерпні умови проживання, також була неналежна поведінка чоловіка позивачки по відношенню до батька. Батько довгий час проживав у відповідача в будинку та догляд за ним здійснював саме він та його дружина, а саме: годували та доглядали, лікували у лікарні, через це батько і змінив заповіт від 18.06.2004р. та склав новий 04.09.2013 р., яким все своє майно заповів саме відповідачу. Під час складання заповіту присутній не був, чекав у коридорі. Супроводжував до нотаріуса, так як батько був похилого віку, у нього було хворе серце, тому вважав за потрібне йти з батьком до нотаріуса. Тиску відповідач не чинив, не погрожував йому, це була добра воля батька змінити заповіт. Вважає, що по відношенню до батька тиск чинився лише зі сторони позивачки ОСОБА_1 Просять відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - нотаріус Буської державної нотаріальної контори Львівської області Парфенюк О.В. в судовому засіданні зазначив, що немає жодних підстав для визнання заповіту недійсним та пояснив, що заповіт ОСОБА_3 04.09.2013 р. був посвідчений ним у його кабінеті у приміщенні Буської державної нотаріальної контори Львівської області. При цьому нотаріусом з'ясовувалося особу ОСОБА_3, остатній надав пояснення про те, які дії бажає вчинити, було з'ясовано з ким проживає ОСОБА_3, який повідомив, що проживає з сином, який здійснює його догляд, крім цього повідомив, що крім сина у нього є ще дочка. Нотаріус з'ясовував чому заповіт тільки на сина, а не на дочку. При посвідченні заповіту встановлено та засвідчено волю батька, сумнівів в його адекватності не було. Нотаріус не з'ясовував з ким він приходив до нотаріальної контори, оскільки заповіт посвідчувався виключно в присутності тільки ОСОБА_3, заповіт підписаний ним особисто і нотаріус спілкувався виключно із спадкодавцем. Жодних сумнівів у тому, що при укладенні заповіту відсутня воля ОСОБА_3 не було і, тому він посвідчив оскаржуваний заповіт. Для укладення заповіту ОСОБА_3 звертався в нотаріальну контору лише один раз.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.5). Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином померлого ОСОБА_3, а позивачка ОСОБА_1 являється рідною дочкою померлого ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на будинок за адресою: АДРЕСА_1

18.06.2004 р. ОСОБА_3 було складено заповіт за яким він все своє майно заповів у рівних частках на двох дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7). Однак, 04 вересня 2013 року ОСОБА_3 було складено другий заповіт, яким все належне йому майно він заповів на користь сина ОСОБА_2, який посвідчено державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Парфенюком О.В., реєстровий номер 499 (а.с.4).

Після смерті батька позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. із письмовою заявою від 28.08.2014 р. про прийняття спадщини по заповіту від 18.06.2004 р. (а.с.8). Нотаріусом позивачці було повідомлено про відкриття спадкової справи за заповітом від 04.09.2013 р., який складений на користь відповідача ОСОБА_2.

В судовому засіданні свідок Дячик А.В. показала, що вона працює приватним нотаріусом Буської нотаріальної контори. 03.09.2013 р. до неї прийшов відповідач з батьком за посвідченням заповіту. Коли ОСОБА_3 залишився сам в кабінеті вона його спитала з ким він проживає, на що відповів, що з дочкою. Чому він хоче посвідчити заповіт на сина, то про це він говорив не впевнено, сказав, що з покійною дружиною обговорювали про складення заповіту на двох дітей, тому вона дала час подумати та прийти на наступний день. Коли ОСОБА_3 вийшов в коридор, то вона почула розмову з сином ОСОБА_2 на підвищених тонах та крики. З цього вона зробила висновок, що син хотів, щоби заповіт був складений лише на нього. При розмові з ОСОБА_3 її насторожило те, що він проживає з дочкою, а заповіт бажає скласти в користь сина, однак до кінця він вагався, поводився невпевнено, тому були сумніви у його справжній волі. В цей самий день вона бачила їх біля державного нотаріуса.

Суд критично оцінює показання дані свідком Дячик А.В., оскільки вони жодним чином не підтверджують обставин щодо посвідчення заповіту ОСОБА_3 04.09.2013 р. державним нотаріусом Буської держаної нотаріальної контори Парфенюком О.В.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що покійний ОСОБА_3 приходив в селищну раду із сином ОСОБА_2 Коли залишився в кабінеті один, то сказав, що бажає скласти заповіт. Вона запитала чи добре він подумав, на що він розплакався і вийшов з кабінету. Він їй не сказав на кого саме хоче скласти заповіт. Він усвідомлював свої дії, у неї не було сумнівів, що він не усвідомлює чи не розуміє значення своїх дій.

Із пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що їм не відомі обставини складання заповіту 04.09.2013 р., їм відомо лише те, що був складений заповіт на двох дітей, так як це була воля двох батьків, зокрема, покійної матері ОСОБА_9 А чому вподальшому змінений заповіт пояснити ОСОБА_7 не змогла, а ОСОБА_8 припустила, що змінений заповіт під тиском ОСОБА_2

А тому аналізуючи показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 суд вважає, що такі не підтверджують тих обставин, які підлягають доказуванню в даному спорі, оскільки свідчать лише про те, що ОСОБА_3 не повідомляв їм про намір заповісти своє майно відповідачу. Жодні обставин щодо складання та посвідчення заповіту їм не відомі.

Із пояснень в судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 випливає, що позивачці ще при житті батька було відомо про, те що останній змінив попередній заповіт та склав інший заповіт 04.09.2013 р., яким все своє майно заповів сину ОСОБА_2 Зокрема, свідок ОСОБА_10, яка являється дочкою ОСОБА_1, показала, що вона особисто питала свого діда ОСОБА_2 чому він змінив заповіт, однак він не міг пояснити, разом з тим свідок ствердила, що це була воля діда.

Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 Цивільного кодексу України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Стаття 1235 Цивільного кодексу України визначає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ст. 1254 Цивільного кодексу України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 ЦК України. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ст.231 ч.1 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами.

Як зазначено в заповіті від 04.09.2013 р. (а.с.4), під час складання заповіту нотаріусом була встановлена особа заповідача та перевірена його дієздатність. Крім цього, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса Парфенюка О.В. о 11 год. 30 хв. особу його встановлено, дієздатність перевірено.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Даючи юридичну оцінку поясненням сторін, показанням свідків та поданим по справі доказам, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки волевиявлення ОСОБА_3 на складання заповіту від 04 вересня 2013 року було вільним та відповідало його волі, а процедура підписання цього заповіту та вимоги щодо його оформлення були дотримані. Доказів на спростування цього позивачем суду не надано.

Судом не встановлено об'єктивних даних, які містяться у відеозаписі та фотофайлах, які подані позивачкою, а також які містяться у відеозаписі, який подано відповідачем, що необхідні для встановлення об'єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду вони не підтверджують та не спростовують жодних обставин справи, тому не можуть бути взяті судом до уваги.

Оцінюючи в сукупності всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту від 04.09.2013 р. недійсним задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 203, 215, 231, 1233, 1234, 1235,1247,1248, 1254, 1257 ЦК України,керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212 - 215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Буська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: А. О. Бунда