Справа № 131/1729/15-ц Провадження № 22-ц/772/30/2017Головуючий в суді першої інстанції Шелюховський М. В.
Категорія 27 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :
головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2015 року,
встановила:
У вересні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 07 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/035-35/50228 за яким кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 30000,00 доларів США до 06.08.2017 року, під 13,5 % річних.
Кредитні кошти надано позичальнику у відповідності до умов кредитного договору, що підтверджується заявою випискою по рахунку.
Уклавши кредитний договір позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних (до 15 числа) ануїтентних платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту (в розмірі згідно Графіка погашення кредиту) та сплати нарахованих відсотків, а у разі прострочення свого грошового зобов`язання сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім того, позичальник зобов`язався на вимогу кредитодавця достроково повернути кредитні кошти у випадку неналежного виконання ним умов кредитного договору.
Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором позичальник ОСОБА_1 не виконав та з 15 грудня 2007 року у нього почала утворюватись прострочена заборгованість. Внаслідок прострочення у кредитодавця виникло право на вимогу повернення тієї частини кредиту, строк виплати якої не настав, та сплати відсотків.
У зв`язку з цим ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 09 червня 2015 року направило ОСОБА_1 листа з вимогою усунути в 60 - ти денний термін порушення зобов`язання, або достроково повернути кредитні кошти, сплатити нараховані відсотки та пеню. Однак ця вимога виконана не була.
Станом на 04 серпня 2015 року нарахована банком заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором становить 293 168,74 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 6 366 887,42 грн., яка складається з:
- 29 223,94 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 634670,45 гривень заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 22 973,94 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 498 936,17 грн.);
- 30 426,23 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 660781,16 грн. заборгованості за відсотками;
- 233 518,57 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 5 071 435,81 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, тому позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із вказаним позовом та просило стягнути з відповідач на свою користь зазначену заборгованість.
Заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2015 року (а. с. 68-69) позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/035-35/50228 від 07 серпня 2007 року, визначену станом на 04 серпня 2015 року в сумі 293 168,74 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 6 366 887,42 грн., яка складається з: 29 223,94 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 634 670,45 гривень заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 22 973,94 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 498 936,17 грн.); 30 426,23 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 660 781,16 грн. заборгованості за відсотками; 233 518,57 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 5 071 435,81 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків, а також 3 654,00 грн. на повернення сплаченого судового збору.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2015 року відмовлено (а.с. 113-114).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити посилаючись на викладені в ній доводи.
Представник позивача у справі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Цюнько Т.П. апеляційну скаргу не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просила рішення залишити без змін.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов`язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно із ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов`язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.
Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.
Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № 014/035-35/50228 від 07 серпня 2007 року відповідачем ОСОБА_1 було отримано кредит у розмірі 30 000 дол. США строком до 06 серпня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних.
Також встановлено, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка за розрахунками позивача станом на 04 серпня 2015 року становить 293 168,74 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 6 366 887,42 грн., яка складається з: 29 223,94 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 634 670,45 гривень заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 22 973,94 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 498 936,17 грн.); 30 426,23 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 660 781,16 грн. заборгованості за відсотками; 233 518,57 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 5 071 435,81 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків.
У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору кредитор у відповідності до п. 6.5 даного договору набув права вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повністю підтверджуються наявними у справі письмовими доказами позивача, а саме: копією розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/035-35/50228 від 07 серпня 2007 року (а.с. 6-9), копією статуту ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 10-12), копією паспорта громадянина України відповідача ОСОБА_1 (а.с. 13, 14), копією кредитного договору № 014/035-35/50228 від 07 серпня 2007 року (а.с.16-21), копією платіжного календаря від 07 серпня 2007 року (а.с. 22-26), копією вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором № 114-0000/15-34458 від 09 червня 2015 року (а.с. 27), копією банківської ліцензії № 10 від 114 жовтня 2006 року (а.с.28), копією дозволу № 10-4 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» з додатком від 11 жовтня 2006 року (а.с.29-32). Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимог позивача є доведеними.
Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.
Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Встановлено, що згідно з кредитним договором № 014/035-35/50228 від 07 серпня 2007 року укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в сумі 30 000 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 15).
Відповідно до пунктів 1.1., 1.3 зазначеного кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно у повному обсязі повернути кредитні кошти частинами шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами згідно із Графіком погашення кредиту, однак своїх обов`язків із своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Відповідно до вимог ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.
У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Згідно з розрахунками позивача заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 04 серпня 2015 року становить 293 168,74 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 6 366 887,42 грн., яка складається з: 29 223,94 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 634 670,45 гривень заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 22 973,94 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 498 936,17 грн.); 30 426,23 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 660 781,16 грн. заборгованості за відсотками; 233 518,57 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 5 071 435,81 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків.

Задовольняючи повністю позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині стягнення заборгованості за відсотками районний суд залишив поза увагою те, що позивач в порушення зазначених вимог закону та умов кредитного договору, здійснив їх нарахування і поза межами трирічного строку позовної давності.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що банк, звернувшись до суду з позовом 29 серпня 2015 року, має право вимагати стягнення зазначеного платежу в межах встановленої ст. 257 ЦК України загальної позовної давності, а саме трирічного терміну, що передує зверненню до суду з зазначеним позовом, розмір якого відповідно до наданих суду розрахунків за вказаний період становить 8 166,82 доларів США (26 675,55 18 508,73 = 8 166,82), що в еквіваленті за курсом НБУ становить 177 362,78 грн.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Умовами кредитного договору № 014/035-35/50228 від 07 серпня 2007 року передбачено застосування такого виду цивільно-правової відповідальності як пеня за порушення позичальником строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.
Водночас, як убачається із матеріалів справи відповідач у справі ОСОБА_1 22 серпня 2014 року на підставі Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 Іллінецьким об`єднаним районним військовим комісаріатом призваний у Збройні Сили України за мобілізацією.
В період з 22 серпня 2014 року по 23 липня 2015 року відповідач проходив службу та 23 липня 2015 року був демобілізований (а.с. 57, 97).
Згідно із ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовослужбовцям - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
З 16 червня 2015 року відповідач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій (а.с. 131).
Як убачається із розрахунків, наданих представником позивача до апеляційного суду, банк частково провів перерахунок розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, зокрема зменшив розмір заборгованості за відсотками та пені з урахуванням періоду, протягом якого відповідач був мобілізований та проходив військову службу у Збройних Сила України.
Суд першої інстанції погодився із розрахунками позивача, однак не врахував, що згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Також районний суд не врахував та належним чином не дослідив тієї обставини, що період в межах строку позовної давності, за який банк має право вимагати стягнення пені, співпадає з періодом, потягом якого на позивача як учасника антитерористичної операції поширювалися норми ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що передбачає пільги по сплаті штрафних санкцій, пені за невиконання кредитних зобов`язань, а також процентів за користування кредитом до закінчення особливого періоду (мобілізації).
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого та передчасного висновку про задоволення позовних вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати кредиту і відсотків в повному обсязі, в тому числі і нараховану поза межами строку позовної давності, встановленого для даного виду вимоги.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що дану справу суд першої інстанції вирішив не у відповідності до закону та всупереч фактичним обставинам справи, а тому прийшла до висновку, що рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, тому залишатись в силі не може та підлягає скасуванню відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,
вирішила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.
Позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/035-35/50228 від 07 серпня 2007 року, визначену станом на 04 серпня 2015 року в сумі 37 390,76 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ (100 доларів США складає 2 171,7484 гривень) становить 812 033,23 гривень, яка складається з:
29 223,94 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 634 670,45 гривень заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 22 973,94 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 498 936,17 гривень);
8 166,82 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 177 362,78 гривень заборгованості за відсотками;
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 466,03 гривень понесених витрат по сплаті судового збору.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний
Судді : /підпис/ М.В. Матківська
/підпис/ В.В.Сопрун
Згідно з оригіналом: