Справа № 463/958/16-ц
Провадження № 2/463/185/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Лакомської Ж. І.

з участю секретаря - Скочко А.В.

представників позивача - ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3

ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

встановив:

Позивач ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_7 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивує тим,що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_8, після її смерті відкрилась спадщина, яка в тому числі складається з 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Після смерті матері спадщину прийняла його сестра ОСОБА_9, спадкоємцями якої після її смерті є відповідачі ОСОБА_3, та ОСОБА_7. Вказує, що в межах шестимісячного строку встановленого законом він до нотаріуса не звернувся у зв»язку з психологічною травмою,пов»язаною з смертю його матері, тривалого лікування, відсутністю документів без яких оформлення спадщини було неможливе. Зокрема вказує,що після повернення додому з лікарні ще тривалий час потребував лікарського нагляду та постійно проходив лікування, як амбулатрно так і стаціонарно, а тому не займався оформленням своїх спадкових прав.

Зокрема після смерті спадкодавця, ІНФОРМАЦІЯ_2 року позивача було госпіталізовано, він перебував на стаціонарному лікуванні до 16 лютого 2000 року, а в подальшому потребував стороннього догляду та домашнього лікування. При обстеженні позивачу було поставлено діагноз гостра правобічна нижньодольова вогнищева пневмонія. УХС. Постінфарктний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня, ризик дуже високий. Пневмосклероз, Емфітеза легень, Дихальна недостатність І-ІІ ступені. Внаслідок пережитого інфаркту та виснаження пневмонією, постійного вживання медикаментів та пригніченого стану після пережитого горя він протягом строку відведеного для прийняття спадщини перебував на лікуванні, потребував стороннього догляду, практично не вів сусіпльного життя, життєві проблеми та потреби відійшли на задній план внаслідок необхідності відновлення здоров»я. Внаслідок перенесених захворювань він змушений був відмовитись від роботи та у квітні 2000 року вийти на пенсію оскільки його здоров»я так і не відновилось до попереднього рівня.

Вказує, що після закінчення шестимісячного строку прийняття спадщини він не мав змоги раніше звернутись щодо його поновленя, оскільки не мав необхідних документів на підтвердження родинних зв»язків необхідних для звернення з заявою про прийняття спадщини, постійно хворів внаслідок чого періодично потрапляв в лікарню, в тому числі і а стаціонарне лікування. Починаючи з 2000 року і по даний час він постійно хворіє, переуває на стаціонарному лікуванні зокрема у 2000,2004,2007,2009, 2011 роках, та постійно перебуває на домашньому лікуванні та під стороннім наглядом. А починаючи з 2011 року прикутий до ліжка та самостійно не може вчиняти жодних дій.

Крім того, зазначає,що ще однією причиною тривалого не вчинення жодних дій щодо повновлення строку на прийняття спадщини вважає, те, що його сестра ОСОБА_9 повідомила йому про складення їх матір»ю заповіту за яким вона є єдиним спадкоємцем матері. Позивач будучи довірливою особою не мав підстав недовіряти рідній сестрі, а тому про факт відсутності заповіту йому стало відомо лише після смерті ОСОБА_9 При зверненні до нотаріуса йому було роз»яснено,що строк на звернення з заявою про прийняття спадщини він пропустив. Тому вважає, що пропустив встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, тому просить ухвалити рішення яким продовжити йому строк прийняття спадщини, надавши йому додатковий місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_10.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, та пояснив,що причиною пропуску позивачем встановленого строку для подання заяви про прийняття спадщини є його хвороби та пригнічений психічний стан після смерті матері, вказав що позивач не мав фізичної змоги займатись оформленням спадщини, оскільки постійно хворіє, крім того документи, які б підтверджували його родинний зв»язок з спадкодавцем в нього були відсутні, тому вважає, причини пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини поважними, просить позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_2.в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивач тяжко хворіє тому не зміг вчасно звернутись з завою після смерті його матері, крім того в нього були відсутні документи на підтвердження родинних зв»язків необхідних для звернення з заявою про прийняття спадщини, крім того зі слів його сестри ОСОБА_9, остання йому повідомила,що згідно з заповітом є єдиним спадкоємцем майна матері, однак як стало відомо в подальшому такого заповіту неіснує, тому вважає, причини пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини поважними, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що є спадкоємцем своєї матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яка є сестрою позивача. Вважає позов безпідставним зважаючи на давність смерті матері позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Позивач звернувся в суд з даним позовом лише у 2016 році, тому вважає, що протягом цих років позивач мав можливість реалізувати своє право на звернення з заявою про прийняття спадщини, тому вважає позов безпідставним, в задоволенні такого просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, та пояснив, що наведені позивачем причини поважності пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини є необгрунтованими оскільки мати позивача померла в січні 2000 року, позовну заяву в суд позивачем подано лише у 2016 році. В мотивах позовної заяви позивач вказує причиною пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини його захворюванням та тривалим лікуванням, однак з представлених самим позивачем медичних документів вбачається, що в шестимісячний період відведений законом для подання заяви про прийняття спадщини знаходився на стаціонарному лікуванні 16 діб з приводу пневмонії і був виписаний,оскільки не потребував подальшого лікування. Також вказав,що представленими позивачем документами не підтверджено його стаціонарного лікування з лютого 2001 року по лютий 2009 року. Крім того вважає надуманими твердження позивача, що з заявою про прийняття спадщини він не звертався у зв»язку з тим,що в нього не було документів, які підтверджували шлюб його матері з батьком та зміну прізвища матері, оскільки жодних доказів, що позивачем вчинялись дії для отримання таких документів не представлено. Також вважає безпідставним твердження про те, що зі слів його сестри ОСОБА_9,яка йому повідомила,що згідно з заповітом є єдиним спадкоємцем майна матері, оскільки наявність чи відсутність заповіту не позбавляло позивача вчинити дії для реалізації свого права на звернення з заявою про прийняття спадщини. Тому вважає позов безпідставним, таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідач ОСОБА_3.в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, повністю підтримав позицію та пояснення свого представника.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали спадкової справи №312/2000р., спадкодавець ОСОБА_10 та матеріали спадкової справи №26/2016 до майна померлої ОСОБА_9, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав:

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК України застосовується до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відтак за змістом вказаної норми ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 01 січня 2004 року, якщо спадщина була прийнята до 01 січня 2004 року застосовується ЦК України в редакції 1963 року, відтак до спірних правовідносин застосовується Цивільний кодекс Української РСР.

Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 550 ЦК Української РСР в редакції 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців,які прийняли спадщину.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.3), позивач ОСОБА_6 є її сином (а.с.4-5).

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під час вирішення питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З представленої суду медичної документації зокрема витягу з медичної карти амбулаторного хворого (а.с.19зв.-21зв.) вбчається, що в такому не зазначено назву медичної установи що його видала, немає жодного підпису, відсутня печатка медичної установи та лікаря, відтак даний документ не є належним та допустимим доказом.

Наявний в матеріалах справи епікриз - виписка стаціонарного хворого №482/123 ЛОКЦ (а.с.23) свідчить про те,що позивач перебував на лікуванні до 16 лютого 2000 року з приводу гострої правобічної нижньодольової пневмонії і був виписаний за виздоровленням, подальше амбулаторне лікування не було рекомендовано.

Довідкою від 22.12.2004 року (а.с.24) видана травматологічним пунктом №1 свідчить про забій м»яких тканин правого стегна, госпіталізація не проводилась. 06.06.2007 року діагнозтовано закритий перелом ребра, відомості про скерування на стаціонарне лікування відсутні (а.с.24).

Згідно витягу №4333/308 стаціонарного хворого ЛОКЛ (а.с. 26-27) неврологічне відділення - свідчить про стаціонарне лікування хворого протягом місяця часу з приводу гострого порушення мозкового кровобігу за ішемічним типом в період з 26.02.2009р по 26.03.2009.

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №6301 (а.с.28) вбачається,що позивач у 2011 році перебував на стаціонарному лікуванні в КМКЛШМД протягом 10 діб з 15.03.2011р по 25.03.20011р включаючи перенесене оперативне втручання.

Крім того лютому 2016року позивач звернувся за медичною допомогою зі скаргами періодичного підвищення артеріального тиску, загальну слабість та відсутність апетиту. Також сімейним лікарем зафіксовано факт, що хворий лежачий і потребує сторонньої допомоги (а.с.7).

Відтак дослідивши наведені вище медичні документи суд приходить до висновку про те,що такі не є належними та допустимими доказами поважності причин пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців від смерті матері позивача (з січня 2000 року) та в подальшому до звернення в суд з даним позовом (лютий 2016 року), оскільки такі документи підтверджують періодичне звернення за медичною допомогою та його періодичне стаціонарне, амбулаторне лікування, не підтверджують об»єктивних причин неможливості вчинення відповідних дій для реалізації свого права на спадкування після смерті матері.

Щодотвердження позивача, про те що з заявою про прийняття спадщини він не звертався у зв»язку з тим,що в нього не було документів, які підтверджували шлюб його матері з батьком та зміну прізвища матері, суд такі до уваги не приймає, оскільки жодних доказів, що позивачем вчинялись відповідні дії для отримання таких документів не представлено. Також суд критично оцінює та не приймає до уваги твердження позивача про те, що його сестра ОСОБА_9 повідомила йому,що згідно з заповітом вона є єдиним спадкоємцем майна матері, оскільки наявність чи відсутність заповіту не є перешкодою для реалізації свого права на спадкування.

Таким чином, суд не знаходить правових підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а відповідно для задоволення позову в цілому.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,ст. 524,529,549,550 ЦК Української РСР в редакції 1963 року суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Лакомська Ж. І.