Справа № 639/7731/16-ц
№ 2/639/391/2017
3 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,
за участю секретаря - Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_1, який було зареєстровано 9 вересня 2011 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 457. Стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітнього віку.
У обґрунтування позову позивачка посилається на те, що у 2011 році вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Створити справжню сім'ю з чоловіком вони так і не змогли. Після реєстрації шлюбу з відповідачем вони стали мешкати за місцем його реєстрації. На протязі перших років сумісного життя до народження дитини відносини між ними були нормальні, але з часом виявилось, що вони є людьми з різними поглядами на життя та інтересами. Після народження сина відносини між ними змінилися, стали регулярно виникати конфліктні ситуації, що послідовно руйнувало їх подружнє життя. Причиною конфліктів було байдуже ставлення відповідача до родини, відсутність фізичної та матеріальної допомоги, достатньої участі з його боку у вирішенні проблем сім'ї, різні побутові питання. Ніякої уваги від відповідача вона не отримувала навіть тоді, коли знаходилася у тяжкому стані у зв'язку з хворобою та потребувала допомоги з боку свого чоловіка. З часом відносини між ними стали ще більше погіршуватися, вони віддалялися один від одного, втрачалося взаєморозуміння. Така обстановка в родині привела до того, що вона з дитиною у серпні 2016 року виїхала з їхнього з відповідачем спільного місця проживання до своїх батьків. На теперішній час у кожного з них своє життя. Таким чином, з серпня 2016 року вони з відповідачем разом не мешкають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені. Позивач зазначила, що вона неодноразово за час сімейного життя намагалась зберегти шлюб, відновити стосунки, але позитивних результатів це не дало. Позивач вважає, що їх сім'я розпалась повністю. За таких обставин подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Окрім того, відповідач не надає необхідної матеріальної допомоги на утримання сина, не бере достатньої участі у його матеріальному забезпеченні. Син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Також допомагають її батьки. Виховання сина потребує постійних матеріальних затрат, бо вона намагається, щоб дитина мала усе необхідне. Окрім того, матеріальні затрати пов'язані з підтримкою нормального стану здоров'я дитини. Відповідач працює в охоронні агенції «Кратос», у зв'язку з чим має регулярний дохід та можливість платити аліменти. Вона працює, але отримує невеликий дохід і утримувати дитину самостійно їй важко. У зв'язку з цим вона вимушена звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.
В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву в якій зменшила свої позовні вимоги та просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Позов в частині розірвання шлюбу підтримала. Просила провести розгляд справи за її відсутністю та ухвалити рішення. Прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. У випадку неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.
Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.
Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований 9 вересня 2011 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 457, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).
Від шлюбу сторони мають сина. Згідно з копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3, народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_2 (а.с.7).
Син ОСОБА_3 знаходиться на утриманні матері. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає.
Сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. За обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають.
Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Частиною 8 ст. 235 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.
За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу прізвище позивача та відповідача суд залишає без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.
Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення .
Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, відповідач не являється платником аліментів іншим дітям, його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти.
Згідно з ст.183 Сімейного Кодексу України частка від доходу матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, встановлюється судом.
Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку.
Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.
Таким чином, позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх спільної дитини повністю відповідає вимогам закону, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 60, 212, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 9 вересня 2011 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 457.
Після розірвання шлюбу прізвище позивача та прізвище відповідача залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повнолітнього віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова