УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області Волянської ДарїОлександрівни за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_6 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що 11 березня 2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист на виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 та неї про визначення часток у праві власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна. На підставі вказаного виконавчого листа 11 квітня 2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції волинської області (далі - ВДВС Ковельського МРУЮ Волинської області) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Зазначала, що вказаний виконавчий документ надійшов до виконавчої служби 8 квітня 2016 року, тобто після закінчення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. Проте всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» вказане виконавче провадження було відкрито. Зазначала, що державним виконавцем також було порушено вимоги п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відомості щодо місця проживання/перебування боржника, що містяться у вказаній постанові державного виконавця не відповідають відомостям, внесеним до її паспорту громадянина України стосовно місця реєстрації.

Ураховуючи наведене, заявник просила визнати дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними; скасувати постанову державного виконавця від 11 квітня 2016 року та зобов'язати останнього повернути виконавчий лист з примусового виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2014 року.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19 серпня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмолено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та її представник - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), урахувавши положення закону України «Про виконавче провадження», правильно виходили із того, що вперше виконавчий лист на виконання рішення суду від 16 січня 2014 року було направлено на виконання 11 березня 2014 року. Однак постановою державного виконавця ВДВС Ковельського МРУЮ Волинської області вказаний виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, відповідно до вимог ст. 23 цього Закону мало місце переривання строку пред'явлення виконавчого листа до виконання. При цьому таке повернення виконавчого листа не позбавило стягувача повторно його пред'явити до виконання в межах строку, визначеного ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», сплив якого розпочався з моменту винесення постанови про повернення виконавчого листа.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_6, відхилити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

С.П. Штелик