АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/696/17 Справа № 187/667/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Дніпро 17 січня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Лізингова компанія «Ваш Авто»,

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у липні 2016 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу укладеного з відповідачем та стягнути з нього грошові кошти сплачені позивачем в рахунок виконання умов договору, також просить стягнути кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що умови договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами 29 червня 2016 року, є несправедливими в розумінні ст..18 ЗУ України «Про захист прав споживачів», що полягає в порушенні принципу добросовісності та порушенні істотного дисбалансу договірних прав, обовязків сторін, які спрямовані на завдання шкоди споживачу. Зазначаючи те, що у змісті спірного договору виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, суттєво звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Посилаючись на дані обставини позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи викладене наполягає на їх задоволені /а.с.1-6/.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року заявлені позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним договір №004596 фінансового лізингу від 29 червня 2016 року, укладений між сторонами та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти, сплачені 29 червня 2016 у сумі 61 000 грн., як адміністративний платіж та 500 грн., сплачених як комісія, в іншій частині позову відмовлено. Також вирішено питання щодо судових витрат /а.с.47-53/.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення /а.с.94-100/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 червня 2016 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу №004596, відповідно до умов якого відповідач зобовязався придбати та передати в користування позивачу транспортний засіб, а саме Fiat Doblo Combi active Lungo №1, 1.6 дизель вартістю 19 644 доларів США.

Вказаний договір нотаріально посвідчено не було.

Пунктами 9.2, 9.3 визначено, що авансовий платіж складає 50 % від вартості предмету лізингу та підлягає сплаті впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, які визначені в Додатку №1.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що адміністративний платіж являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який сплачується позивачем після укладення договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії договору.

Відповідно до додатку № 1 до договору лізингу розмір адміністративного платежу становить 1964, 40 доларів США /а.с.26/.

На виконання договору, 29 червня 2016 року позивач перерахував 61 000 грн., із зазначенням призначення платежу авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №004596 від 29 червня 2016 року, що підтверджується відповідною квитанцією /а.с.28/.

Кошти які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: - адміністративний платіж, авансовий платіж, комісія за передачу предмета лізингу (п.9.7 договору).

Згідно умов договору до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченим договором, лізингоодержувач зобовязаний сплатити передбачені договором платежі, а саме адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу та у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4., 9.6 ст.9. (п.1.7 договору).

29 червня 2016 року позивач звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» із заявою про розірвання договору у звязку із чим просив повернути сплачені товариству кошти в розмірі 61 000 грн /а.с.24/..

Відповідно до умов, викладених у п.12.1 Договору фінансового лізингу №004596 від 29.06.2016 Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1 Договору та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначенням реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання Договору та про наслідки його розірвання. У такому випадку поверненню підлягають 60% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання Договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції, виходив з того, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими в розумінні норм ЗУ «Про захист споживачів» також враховуючи відсутність нотаріального посвідчення даного договору, прийшов до висновку, що даний договір слід визнати недійсним. Також вирішив, що сплачені позивачем грошові кошти в рахунок виконання умов договору, підлягають стягненню с відповідача в порядку ст..1212 ЦК України як безпідставно набутті кошти.

Проте з таким висновком погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Отже, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми Цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то у відповідності до ст.799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо).

Отже, виходячи з теорії права, нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В матеріалах даної справи відсутні обєктивні дані про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу за № 004596, укладеного 29 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто».

Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична і юридична особа, всупереч положень ст.799 ЦК не було укладено в нотаріальній формі, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015р. по справі №6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16.

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи наведену норму закону грошові кошти в розмірі 61 000 грн. підлягають стягненню з відповідача саме в порядку повернення коштів, сплачених за нікчемним договором лізингу.

Також колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. не підлягають задоволенню., з наступних підстав:

Згідно ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів", при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової ) шкоди.

Виходячи з положень п. 5 ст. 4 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної лише небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду обґрунтовуючи свої вимоги як порушення його прав як споживача тоді до даних правовідносин застосовуються норми ЗУ "Про захист прав споживачів", яким не передбачено підстав для відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи сплачений судовий збір при звернені до суду з даними позовними вимогами з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 551, 20 грн..

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 61 000, 00 грн. в рахунок повернення коштів, сплачених за нікчемним договором лізингу № 004596 від 29 червня 2016 року.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш авто" на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 551, 20 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_4