Справа № 209/4083/16-ц
Провадження № 2/209/192/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара Г.А.

при секретарі Герасимчук І.О.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Перша дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати спадковим майном померлої 30 вересня 2015 року матері ОСОБА_2 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності;

- визнати спадковим майном померлого 16 листопада 2015 року брата ОСОБА_3 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності;

- визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлої 30 вересня 2015 року матері ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1;

- визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлого 16 листопада 2015 року брата ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності.

На обґрунтування позову зазначив, що 13 жовтня 2014 року він, його мати ОСОБА_2 та його брат ОСОБА_3 приватизували квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське (Дніпродзержинськ), АДРЕСА_2, на підтвердження чого Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, на підставі розпорядження № 5/309-р від 13 жовтня 2014 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 30 вересня 2015 року померла його мати ОСОБА_2 16 листопада 2015 року також помер його рідний брат ОСОБА_3 Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді 2/3 часток вказаної вище квартири. Він є спадкоємцем першої черги після померлої матері та спадкоємцем другої черги після смерті брата. Інших спадкоємців першої черги після смерті матері та спадкоємців першої або другої черги після смерті брата немає. У встановленому законом порядку він звернувся до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги після померлої ОСОБА_2 та як спадкоємець другої черги після померлого ОСОБА_1 За його заявами були заведені спадкові справи. Проте постановою нотаріуса від 20 травня 2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом як після смерті матері, так і після смерті брата, оскільки право власності на частки квартири за померлими не було зареєстроване в органах держаної реєстрації прав власності. Дійсно після отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно його, матері та брата право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 не було зареєстроване у встановленому законом порядку, оскільки при його видачі їм не було розяснено про обовязковість реєстрації права власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, протягом 2014-2015 років він здійснював догляд за матірью, що страждала на серцево-судинну хворобу, та за братом, що хворів на туберкульоз, і вони обидва померли протягом двох місяців. Тому він не мав часу та матеріальної можливості отримати будь-яку інформацію про необхідність реєстрації права власності на квартиру за їх життя. Тільки, звернувшись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, йому стало відомо про обовязковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно. 11 листопада 2015 року він зареєстрував за собою право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_4, яка є його постійним місцем проживання і реєстрації та була постійним місцем проживання і реєстрації матері та брата. Вважає, що на момент смерті його матері та брату, кожному, на праві власності належала 1/3 частка вказаної квартири, і він має право на визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку квартири, що належала матері та на 1/3 частку квартири, що належала брату, оскільки він прийняв спадщину у вигляді вказаного нерухомого майна і не має іншої можливості захистити свої права спадкоємця та власника нерухомого майна, крім як в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача - Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради в судове засідання не зявився. Від голови адміністрації Дніпровського району надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника з урахуванням наданих заперечень проти позову.

До судового розгляду справи від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, де зазначено, що Адміністрація Дніпровського району заперечує проти задоволення позову, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на 2/3 частки квартири, а отже відсутні підстави для спадкування цього нерухомого майна.

Представники третіх осіб: Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори і Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Виходячи з наведеного, суд ухвалив, відповідно до ч. 2 ст.158 ЦПК УкраїниЦПК України, розглянути справу у судовому засіданні за відсутності позивача, представника відповідача та представників третіх осіб.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та рідним братом ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, виданим 31 липня 1959 року міським ЗАГС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 1083 (а.с. 11) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 136 Сімейного кодексу України (а.с. 12).

13 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1, його мати ОСОБА_2 та його брат ОСОБА_3 приватизувати квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ (Камянське), АДРЕСА_5, загальною площею 55,0 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 13 жовтня 2014 року Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, згідно з розпорядженням від 13 жовтня 2014 року № 5/309-р (а.с. 18).

У свідоцтві про право власності на нерухоме майно було зазначено, що вказана вище квартира дійсно належить на праві спільної часткової власності в рівних частках позивачу, його матері ОСОБА_2 та його брату ОСОБА_3

Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 20 листопада 2013 року, квартира за адресою: м. Дніпродзержинськ (Камянське), АДРЕСА_2 складається із трьох житлових кімнат, житловою площею 39,2 кв.м., загальною площею 55,0 кв.м. (а.с. 23-24).

30 вересня 2015 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02 жовтня 2015 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 13).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ), АДРЕСА_6.

27 листопада 2015 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 17 листопада 2015 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 15).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ), АДРЕСА_6.

На момент смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав разом з ними у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_7, що підтверджується довідками ТОВ "Абонент ХХІ" від 21 травня 2016 року (а.с. 18, 19).

12 лютого 2016 року позивач звернувся до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої 30 вересня 2015 року матері ОСОБА_2, як спадкоємець за законом першої черги (а.с. 47), і за його заявою була заведена спадкова справа № 58572477 - у Спадковому реєстрі, №92/2016 - у нотаріуса (а.с. 48).

Також 12 лютого 2016 року позивач звернувся до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого брата ОСОБА_3, як спадкоємець за законом другої черги (а.с. 60), і за його заявою була заведена спадкова справа № 58572492 - у Спадковому реєстрі, №93/2016 - у нотаріуса (а.с. 61).

Проте постановою нотаріуса від 29 травня 2016 року, вих. № 1086/02-31 (а.с. 10), позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину на квартиру № 17, що знаходиться в будинку № 9 по вул. Кармелюка в м. Дніпродзержинську (Камянське) Дніпропетровської області, після померлої 30 вересня 2015 року матері ОСОБА_2 та померлого 16 листопада 2015 року брата ОСОБА_3, у звязку з нездійсненою реєстрацією права власності на нерухоме майно.

Як встановлено судом, позивач та його померлі мати і брат правомірно набули право власності на квартиру, розташовану АДРЕСА_8 (Камянське) Дніпропетровської області, яка була передана їм у спільну часткову власність у рівних частках згідно Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», і з моменту отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке було видане Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради згідно з розпорядженням від 13 жовтня 2014 року № 5/309-р, вони стали власниками квартири.

Згідно частин 3 та 4 ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладена на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно частини 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру, що видане Департаментом комунальної власності та земельних відносин, є правовстановлюючим документом, яке підтверджує право власності громадян на передану у власність квартиру, тому позивач та його померлі мати і брат вважаються такими, що правомірно набули право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ (Камянське), АДРЕСА_2.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно 11 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на 1/3 частку вказаної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 17).

Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, суд вважає, що відсутність державної реєстрації за померлими права власності на нерухоме майно на момент їх смерті, яка повинна була лише підтвердити вже набуте право власності, не позбавила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на 2/3 частки вказаної вище квартири, оскільки відсутність реєстрації за ними права власності на нерухоме майно, не є підставою, згідно ст. 346 ЦК України, для припинення права власності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожному, на момент їх смерті належала 1/3 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9, які є їх спадковим майном.

Як вбачається із матеріалів спадкових справ (а.с.46-68), ніякі інші особи із заявами про прийняття спадщини після померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталися і спадщину не приймали. Отже позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після померлої матері ОСОБА_2 та єдиним спадкоємцем другої черги після померлого брата ОСОБА_3

Проте, позивач не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на належну його матері 1/3 частку квартири та на належну його братові 1/3 квартиру, оскільки після набуття померлими права власності на нерухоме майно, вони до моменту смерті не зареєстрували своє право власності на вказані частки квартири.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину за законом мають діти, батьки спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і боку матері.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним, що померлій ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_3, кожному, на момент їх смерті належала 1/3 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7, і ці частки є їх спадковим майном, на яке за позивачем має бути визнане право власності в порядку спадкування за законом.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Перша дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Визнати спадковим майном померлої 30 вересня 2015 року ОСОБА_2 одну/третю частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності, виданим 13 жовтня 2014 року Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, згідно з розпорядженням від 13 жовтня 2014 року № 5/309-р.

Визнати спадковим майном померлого 16 листопада 2015 року ОСОБА_3 одну/третю частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності, виданим 13 жовтня 2014 року Департаментом комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, згідно з розпорядженням від 13 жовтня 2014 року № 5/309-р.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлої 30 вересня 2015 року матері ОСОБА_2 на одну/третю частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,0 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого 16 листопада 2015 року брата ОСОБА_3 на одну/третю частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,0 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення (отримання) апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.