провадження №2/389/710/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2017 року Знамянський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого - судді Українського В.В.,
при секретарі Василенко І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду в місті Знамянка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Суботцівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 про встановлення факту належності документу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -
Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт належності ОСОБА_3, яка померла 05.02.2012 типового договору про передачу господарством робітнику у власність індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 17.10.1981 між колгоспом ім.. Леніна та ОСОБА_4. Також просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями № 2 по вул. Дружби в с. Суботці Знамянського району Кіровоградської області, в порядку спадкування за законом після померлої 05.02.2012 матері ОСОБА_3.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що 5.02.2012 померла її матір ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина та спадкоємцями являється позивач та відповідач ОСОБА_2 Спадкоємці здійснили розподіл спадкового майна між собою в добровільному порядку, про що уклали нотаріально посвідчений договір. На земельні ділянки та на права на земельні частки, які входять до спадкового майна, спадкоємцями отримані свідоцтва про право на спадщину. На спадковий будинок позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Типовим договором про передачу господарством робітнику у власність житлового будинку з надвірними будівлями від 17.10.1981 колгосп ім. Леніна передав ОСОБА_4 (прізвище ОСОБА_2 від першого шлюбу) Людимлі Володимирівні у власність будинок № 2 по вул. Дружби в с. Суботці Знамянського району Кіровоградської області. На час укладення типового договору ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з ОСОБА_5, але паспорт на нове прізвище не отримала, тому договір укладений по старому паспорту на дошлюбне прізвище матері позивача ОСОБА_4. Крім того, при укладенні договору допущена помилка в написанні її по-батькові, замість правильного Володимирівна вказано Іванівна. Таким чином позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину і змушена звернутися до суду.
Позивач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У матеріалах справи міститься заява представника, де вона просить справу розглядати за її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує повністю.
Представник Суботцівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить суд розглядати справу без її участі.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) записані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.5). Останні одружилися 20.06.1981, попереднє прізвище дружини ОСОБА_4 (а.с.9). Типовим договором про передачу господарством робітнику у власність житлового будинку з надвірними будівлями від 17.10.1981 колгосп ім. Леніна передав ОСОБА_6 у власність будинок № 2 по вул. Дружби в с. Суботці Знамянського району Кіровоградської області (а.с.7). Правовстановлюючі документи на будинок відсутні. ОСОБА_3 померла 05.02.2012 (а.с.10), на час її смерті разом з нею проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.18). Після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернулися доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які уклали між собою договір про перерозподіл спадщини (а.с.45-52). Позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, оскільки документ, який посвідчує право власності на будинок, відсутній (а.с.72).
Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в тому числі факт належності правовстановлюючого документу. Суд вважає можливим встановити факт належності ОСОБА_3 типового договору про передачу господарством робітнику у власність індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 17.10.1981 між колгоспом ім. Леніна та ОСОБА_4, що підтверджується наданими доказами та матеріалами справи.
Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу ОСОБА_7 РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства ОСОБА_7 РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12).
Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно до п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України віл 07.02.2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.
Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до розяснення нотаріуса, позивач не зможе прийняти спадщину у вигляді нерухомого майна у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу.
У зв'язку з тим, що спірний будинок проданий колгоспом його робітнику, проте нотаріально не посвідчений, але матеріалами справи встановлено, що будинок належав ОСОБА_3, яка за життя не зверталася до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне нерухоме майно, враховуючи укладений між спадкоємцями договір перерозподілу спадщини, а також в звязку з неможливістю іншим способом вирішити спірне питання, суд вважає необхідним за позивачем визнати право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами в судовому порядку.
У відповідності зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову віднести на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 88 ч.2, 174 ч.4, 213-215, 217 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Суботцівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 про встановлення факту належності документу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_3 типового договору про передачу господарством робітнику у власність індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 17.10.1981 між колгоспом ім. Леніна та ОСОБА_4.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок № 2 по вул. Дружби в с. Суботці Знамянського району Кіровоградської області, в порядку спадкування за законом після смерті 05.02.2012 ОСОБА_3.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Знамянського міськрайонного суду
Кіровоградської області ОСОБА_7