АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 761/16534/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/681/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У червні 2015 року КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 10 745,17 грн. з яких заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 9 636,18 грн., втрати від інфляції в сумі 921,41 грн. та 3% річних в сумі 187,58 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та користується житлово-комунальними послугами. У зв'язку з несплатою відповідачем за житлово-комунальні послуги за період 01.04.2013 року по 01.07.2014 року виникла вказана заборгованість. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачем із позивачем, останній в свою чергу має заборгованість перед організаціями - виробниками комунальних послуг.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування та неправильне встановлення судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилалася на те, що суд першої інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд справи та не надав належної оцінку ряду доказів, які містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Надіслала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке було розглянуто судом та відхилено, оскільки заявником не було надано доказів на підтвердження поважності не прибуття в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 05.08.2011 року. Право власності позивача зареєстровано 07.09.2011 року.

Між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради від імені якого діяло Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» та ОСОБА_5, як власницею квартири АДРЕСА_1, 16.01.2013 року був підписаний Договір №53-66 про утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

За умовами зазначеного договору, ОСОБА_5 зобов'язувалась оплачувати послуги у встановлений цим договором строк - не пізніше ніж до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано житлово-комунальні послуги відповідачу, відповідач не звертався із позовними вимоги про зобов'язання позивача здійснити перерахунок розміру заборгованості, що позбавлений можливості зробити суд, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі заявлених вимог та наданих сторонами доказів і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував ряд доказів, зокрема, те, що комунальні послуги надавалися неналежним чином, а також те, що суд не здійснив перерахунку заборгованості в рамках даної справи.

Так, згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить саме на сторонах спору.

Відповідачем не надано суду доказів того, що вона має право не сплачувати позивачу за житлово-комунальні послуги.

В даній справі предметом є саме стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В рамках даної справи не розглядається питання про належність надання житлово-комунальних послуг КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

Дане питання має інший порядок вирішення та може бути предметом розгляду в іншій справі.

Доказів же того, що у встановленому законом порядку, було визнано неналежним надання КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» житлово комунальних послуг в будинку АДРЕСА_1, в якому проживає ОСОБА_1, суду надано не було, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.123 ЦПК України, відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Факт надання житлово-комунальних послуг апелянт не оспорює, а вказує на необхідність перерахунку та зменшення суми заборгованості.

Проте всупереч наведеному, відповідач не скористалася своїм правом, передбаченим ст.123 ЦПК України, та не заявляла самостійних вимог в рамках даної справи, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що суд позбавлений можливості виходу за межі позовних вимог сторін.

Таким чином належних доводів та обґрунтувань про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді