АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/42/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Федорової Н.О., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю: ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 3 серпня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк", публічного акціонерного товариства „Дельта Банк", приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліни Анатоліївни, третя особа - орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_5 вказувала, що 5 червня 2008 р. між нею та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № 00 зі сплатою 14% за користування кредитними коштами та кінцевим терміном погашення заборгованості до 04.06.2029 р. Кредит наданий на придбання квартири АДРЕСА_1. В день підписання договору позивач, на підставі договору купівлі-родажу, придбала вищевказану квартиру для проживання її сім'ї до складу якої входять чоловік ОСОБА_5 та її малолітня дитина, 2006 року народження. Після отримання квартири у власність позивач разом із сім'єю в ній оселилася.

На забезпечення вимог ПАТ КБ «УкрСиббанк» за кредитним договором між позивачем та банком 05.06.2008 р. був укладений договір іпотеки № 87421, посвідчений приватним нотаріусом Оксанюк А.А. Вказаний договір був укладений та нотаріально посвідчений без надання згоди органу опіки та піклування та з порушенням прав та інтересів малолітньої дитини на користування житлом. Тому, договір іпотеки суперечить правам та інтересам малолітньої дитини.

8 грудня 2011 р. ПАТ КБ «УкрСиббанк» передав право вимоги по кредитному договору № 00 від 05.06.2008 р.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 просила суд визнати недійсним договір іпотеки № 87421 укладений 05.06.2008 р. та зобов'язати приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. виключи з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 21 грудня 2015 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 46,8 кв.м.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 3 серпня 2016 року позов ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Арешт, накладений за ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21.12.2015 р. на квартиру АДРЕСА_1, скасований.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

На підтвердження незаконності рішення суду зазначається, що під час розгляду справи суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи; неправильно дослідив та дав оцінку доказам, які були надані позивачем.

Судом не враховані вимоги п. 1 ч. 2 ст. 177 СК України, ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ.

Договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. Передача квартири в іпотеку в подальшому може унеможливити користування нею неповнолітньою дитиною.

Незважаючи на те, що дитина не була зареєстрована в переданій в іпотеку квартирі, її право на користування цим житлом виникло з моменту народження відповідно до ст.ст. 155, 156 ЖК України, ст.ст. 331, 402, 405 ЦК України. Квартира АДРЕСА_1 є єдиним місцем проживання дитини. Факт постійного проживання дитини у спірній квартирі підтверджується показами свідків. Крім того, права дитини підлягають захисту у всіх випадках та незалежно від того хто саме їх порушив.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції при постановленні рішення суду.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Дельта Банк» апеляційну скаргу не визнала, у її задоволенні просить відмовити.

Позивач ОСОБА_5, представник ПАТ „УкрСиббанк", приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А., представник органу опіки та піклування Хмельницької міської ради в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає

задоволенню з наступних мотивів. Судом першої інстанції встановлено, що позивач по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

5 червня 2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 (позичальник) укладений договір про надання споживчого кредиту № 00, згідно якого позивач отримала кредит у розмірі 56000 доларів США на придбання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 04 червня 2029 року.

За договором купівлі-продажу квартири від 4 червня 2008 року ОСОБА_9 купила у ОСОБА_10 квартиру за номером АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором № 00 5 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки № 87421.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателя квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. за р. № 5725.

Згідно п. 1.4 договору іпотеки іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки до цього часу жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (або забороною) не перебуває, в оренду/лізинг/довічне управління не переданий, іпотекодавець свідчить, що укладенням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість тому числі не порушені права дітей.

При посвідченні договору іпотеки № 87421 ОСОБА_5 приватному нотаріусу Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. подала заяву, якою ОСОБА_5 - власник квартири за номером АДРЕСА_1 заявила, що неповнолітніх та малолітніх дітей, які користуються та прописані в даній квартирі, немає.

У заяві ОСОБА_5 адресою проживання зазначила АДРЕСА_3 (а.с.102). Вказану адресу позивач зазначала і у договорі про надання споживчого кредиту та у договорі іпотеки.

Заявою від 05 червня 2008 р. ОСОБА_7 дав згоду на передачу в іпотеку його дружиною ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 на умовах та на її розсуд.

У заяві адреса проживання ОСОБА_7 зазначена: АДРЕСА_4 (а.с. 101, зворотня сторона).

Згідно довідки (виписки з домової книги), яка була надана нотаріусу при укладенні договору іпотеки, у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстрованими: ОСОБА_10, 1963 року народження та ОСОБА_11., 1964 року народження.

5 червня 2008 року приватним нотаріусом Оксанюк А.А. до державного реєстру іпотек внесено реєстраційний запис за реєстраційним номером 7329312 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 05.06.2008 р. та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 7329667.

Відповідно до акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) з іншої сторони, уклали акт прийому-передачі про те, що на виконання п. 4.2 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року продавець передав, а покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості боржника ОСОБА_5

Таким чином, суд, враховуючи наведені обставини, показання свідків, правильно встановив, що квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, не була місцем проживання батьків неповнолітнього (на час укладення спірного договору малолітнього) ОСОБА_8, іпотекодавець ОСОБА_5 підтверджувала, що укладенням договору іпотеки не порушені права дітей (п.1.4 договору іпотеки); заявою приватному нотаріусу, якою ОСОБА_5 заявила, що неповнолітніх та малолітніх дітей, які користуються та прописані в квартирі АДРЕСА_1, немає.

Тому, давши належну оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійсним та зобов'язання приватного нотаріуса виключи з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна. Тому, суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_5 у задоволенні позову.

Норми матеріального права застосовані судом правильно, порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено. Тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги на підставі ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані вимоги п. 1 ч. 2 ст. 177 СК України, ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ.; що договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються; що хоча дитина не була зареєстрована в переданій в іпотеку квартирі, її право на користування цим житлом виникло з моменту народження відповідно до ст.ст. 155, 156 ЖК України, ст.ст. 331, 402, 405 ЦК України спростовуються наступними обставинами.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 3 Конвенції від 20.11.1989 року «Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ч. 2 ст. 177 СК України від 10.01.2002 р., № 2947-III батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: зокрема укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

За ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р., № 2402-III ( в редакції на час укладення договору іпотеки) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Таким чином, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

За ч.ч. 2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Судом встановлено, що на час укладення договору іпотеки № 87421 05 червня 2008 року позивач ОСОБА_5, ОСОБА_7 - батько ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_1 не проживали та не були зареєстровані, не проживав та не був зареєстрованим у вказаній квартирі і малолітній на той час ОСОБА_8.

У договорі про надання споживчого кредиту 0 від 05.06.2008 р., у договорі іпотеки № 87421, у заяві поданій приватному нотаріусу ОСОБА_5 адресою проживання зазначала АДРЕСА_3.

Батько ОСОБА_8 у заяві поданій приватному нотаріусу про надання згоди на передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1, адресою свого проживання зазначав - АДРЕСА_4.

Таким чином, у малолітнього ОСОБА_8 на час укладення договору іпотеки не виникло право користування спірною квартирою.

Крім того, у договорі іпотеки (п.1.4.) ОСОБА_5 засвідчила, що укладенням договору іпотеки не порушуються права дітей. У заяві поданій нотаріусу позивач також підтвердила, що неповнолітніх та малолітніх дітей, які користуються та прописані в даній квартирі, немає.

Таким чином, позивач також заперечила наявність права користування малолітнім ОСОБА_8 квартирою АДРЕСА_1 на час укладення договору іпотеки.

Реєстрація та проживання в квартирі, яка є предметом договору іпотеки, після укладення договору іпотеки малолітньої (неповнолітньої) дитини не може бути підставою для визнання договору недійсним як такого, що вчинений без дозволу органу опіки та піклування.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку що згода органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки предметом якого є квартира право на користування якою у малолітньої дитини не виникло, не вимагається.

Тому, з урахуванням вимог Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України, ст. 3 Конвенції від 20.11.1989 року «Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року», ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 3 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Суддя Суддя

підпис підпис підпис

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду М.М. Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції - Колієв С.А.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 27