№ 556/1611/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2017 року Володимирецький районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

третя особа ОСОБА_2

представника відповідача, третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2, про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2, про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві власності належить 2/3 частки будинку №6 по вул.. Садова в смт. Рафалівка Володимирецького району, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №1166 від 06.05.1995 року. Власником 1/3 частки цього ж будинку є відповідач ОСОБА_5 Відповідно до ст.. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однак відповідач не бажає укласти такий договір, а тому ОСОБА_4ПА. вимушена була звернутися в суд з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надала пояснення в межах предявленого позову. Просить виділити ОСОБА_4 в натурі 2/3 частини житлового будинку згідно Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з обєкта нерухомого майна. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів у заперечення позову, а саме, що була проведена реконструкція будинку самочинне будівництво.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. В заперечення позовних вимог зазначив, що в 2013 році ОСОБА_4 провела реконструкцію коридору 2-1 та кладової 2-2, а також побудувала навіс у дворі біля будинку. Таким чином позивачка змінила площу своєї житлової частини. Дозвільних документів після реконструкції не надано, тобто ОСОБА_4 здійснила самочинне будівництво. А як зазначено в правовій позиції Верховного суду України від 04.12.2013 року (справа 6-130цс13), обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані) обєкти не є обєктами права власності, а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст..ст. 364, 367 ЦК України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступних висновків:

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.1995 року, зареєстровано в реєстрі за №1166, ОСОБА_4 належить 2/3 частини житлового будинку з господарськими будовами в смт. Рафалівка, вул.. Садова, 6 Володимирецького району.

Власником 1/3 частки цього ж будинку є відповідач ОСОБА_5, згідно договору купівлі-продажу від 22.05.2000 р., посвідченого державним нотаріусом Володимирецької нотаріальної контори , зареєстровано в реєстрі за №1213.

Право власності позивача і відповідача на дані частки зареєстровано в КП Рівненське ОБТІ (лист ОБТІ від 10.09.2015 р. №6447).

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка користується частиною будинку, яка позначена в технічному паспорті як квартира №2, відповідач користується частиною будинку, яка позначена як квартира №1. Даний факт сторонами не оспорюється.

Відповідно до Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з обєкта нерухомого майна від 10.09.2015 року №6447, за технічними показниками 2/3 частина спірного обєкта є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі в цілу ідеальну частку.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом.

Згідно ст.. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Тобто з вище викладеного та положень ст.. 356 ЦК України слідує, що позивач і відповідач є субєктами спільної часткової власності.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. (ч.1, ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно п. 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, встановлено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Враховуючи вище викладене та технічну можливість виділу часток спірного домоволодіння, суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог.

Що стосується заперечень відповідача, то як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак відповідачем не надано доказів у підтвердження своїх заперечень, а саме щодо здійснення ОСОБА_4 самочинного будівництва, за що вона притягувалась до адміністративної відповідальності.

Так, постановою Володимирецького районного суду від 17.06.2016 року Постанови Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області від 15.12.2015 р., 22.02.2016 р. про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності визнані незаконними і скасовані.

У вказаній постанові зазначено, що у технічному паспорті на садибний індивідуальний/житловий будинок №6, вул.. Садова с. Рафалівка, паспорт виготовлено станом на 10.09.2015 року, вказано рік побудови будинку з усіма його прибудованими та надвірними будівлями 1921-1991 р.р. У вище згаданому технічному паспорті відсутній штамп про самочинне будівництво, що свідчить про відсутність самочинно збудованих приміщень.

Дане рішення набрало законної сили.

А згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вище викладене, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 62, 88, 208, 209, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 356, 357, 358, 364 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Виділити ОСОБА_4 в натурі 2/3 частки із спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в смт. Рафалівка, вул. Садова, 6, Володимирецького району Рівненської області (квартира №2), наступні приміщення: коридор 2-1, площею 14,8 кв.м.; кладову 2-2., площею 4,6 кв.м.; житлову 2-3., площею 9,7 кв.м; житлову 2-4, площею 13,7 кв.м; житлову 2-5, площею 16,0 кв.м.; кухню 2-6, площею 11,6 кв.м.; та надвірні будівлі і споруди: вхідні східці «а2», сарай «Г», навіс «М», вбиральню «в», «1/2№1» огорожі, огорожа «№2», що становить цілу ідеальну частину.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :

ОСОБА_6

Повний текст рішення проголошено 23 січня 2017 року.