АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 705/2298/15-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Кізюн Л.І.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/478/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Синявському Д.В.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент - Банк» про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим

за апеляційними скаргами Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 з яких з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 84961,84 долари США, 250 грн кредитної заборгованості та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Також із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_3 в якому просив визнати припиненим договір поруки від 29 вересня 2008 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою забезпечення вказаних вище кредитних зобов'язань ОСОБА_5

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - ПАТ «Акцент - Банк» про стягнення заборгованості - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Сокуренко Н.В. в інтересах ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі та в решеті рішення залишити без змін.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки кредитний договір в судовому порядку не визнавався недійсним, а також існує рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, та яким встановлено факт правовідносин між банком та позичальником та невиконання ОСОБА_5 належним чином своїх зобов'язань.

Також до суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати недійсним договір поруки та в решеті рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог зазначає, що відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 судом неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Та зазначає, що порука припинилась, оскільки банк скориставшись своїм правом звернувся з позовом до боржника ще у 2012 році.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач, відповідач ОСОБА_5 та третя особа у судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження кредитних зобов'язань ОСОБА_5 перед ПАТ КБ «Приват Банк». Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи 29 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитно- заставний договір №K2U4AN24194550, умовами якого визначено, що банк надає кредит у розмір 15921,80 доларів США строком до 28 вересня 2015 року зі сплатою 15 % річних, період сплати яких сторони визначили з 24 по 28 число кожного місяця (а. с. 12-17).

На забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним договором №K2U4AN24194550 від 29 вересня 2008 рокуміж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, умовами якого визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в томуж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Пунктом 3 договору поруки визначено, що поручитель ознайомлений з умовами договору.

Заочним рішеннямІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення- задоволено. Врахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K2U4AN24194550 від 29 вересня 2008 року у розмірі 322032 грн 96 к. звернуто стягнення на предмет застави: на автомобіль BYD, модель F3, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_5, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_5 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» всіх необхідних повноважень для здійснення продажу. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ПАТ«Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ ПриватБанк» 10 000 грн. заборгованості.Дане рішення в судовому порядку не оскаржувалось та воно виконано частково, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Отже вказаним рішенням встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладався договір №K2U4AN24194550 від 29 вересня 2008 року, а тому у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Так судом вірно вказано, що договір укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» з одної сторони та особою, зазначеною у п. 17.15 цього договору.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у п.17.17 вказаного договору містяться реквізити відповідача ОСОБА_5, а також проставлено його підпис на кожній сторінці даного договору.

Крім того необхідно зазначити, що ОСОБА_5 не звертався із позовом про визнання недійсним або нікчемним кредитно- заставного договору №K2U4AN24194550.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.611 ЦК України, визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту ст.1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст.549 ЦПK України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день простроченого зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання за договором №K2U4AN24194550 від 29 вересня 2008 року не виконав у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 84 961,84 долари США, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 17214,01 доларів США.; заборгованості за процентами в розмірі - 7379,71 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 3015,58 доларів США; штраф (процентна складова) - 4045,80 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 53306,76 доларів США та 250 грн штраф (фіксована частина).

Проте з таким розрахунком в повній мірі погодитись не можна з огляду на таке.

Так, згідно пункту 14.2 та 14.3 договору №K2U4AN24194550від 29 вересня 2008 року у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених статтями договору, щодо сплати винагород та процентів. Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення, а у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченою статтею договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочення. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховується

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст.ст.47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте положення ч. 2 ст. 192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені.

Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір пені може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на зміст позовних вимог колегія суддів вважає за необхідним зменшити розмір пені до 100000 грн.

А тому, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача у розмірі 17214,01 доларів США - заборгованості за кредитом; 7379,71 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 3015,58 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 4045,80 доларів США - штраф (процентна складова); 100000 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та 250 грн штраф (фіксована частина).

Щодо посилання відповідача на застосування строків позовної давності необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Крім того, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до п.14.11 кредитного договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю п'ять років.

Пунктом 12 договору поруки визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Отже враховуючи те, що сторони у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України встановили строк щодо звернення з вимогою банку до поручителя протягом п'яти років, а тому колегія суддів вважає, що оскільки існувало рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року, яке виконано 29 грудня 2014 року, банк звернувся з даним позовом до суду 16 квітня 2015 року, а тому відсутні підстави вважати, що порука є припиненою.

А тому колегія суддів вважає, що позивні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін, хоча суд і прийшов до іншого обґрунтування відмови у позову, про те у відповідності до ч. 2 ст.308 ЦПК України воно не може бити скасоване, оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Також у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3836 грн 70 к. з кожного.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу СокуренкоНаталії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент - Банк» про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент - Банк» про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №K2U4AN24194550 від 29 вересня 2008 року у розмірі 17214,01 доларів США - заборгованості за кредитом; 7379,71 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 3015,58 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 4045,80 доларів США - штраф (процентна складова); 100000 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та 250 грн штраф (фіксована частина).

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судовий збір у сумі по 3836 грн 70 к. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: