Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/201/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Франко В. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.01.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої судді :Франко В.А.

Суддів: Потапенка В.І., Черненко В.В.

За участі секретаря Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом керівника Кіровоградської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі, зобов'язання повернути земельну ділянку за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

Керівник Кіровоградської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати недійсним і скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області № КР/:02:000/00001076 від 25.12.2013 року "Про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду"; визнати недійсним на майбутнє договір оренди землі, який укладено 13.01.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:9189 розташованої на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, загальною площею 32,3888 га; зобов'язати ОСОБА_2 повернути вказану земельну ділянку; стягнути судові витрати по справі.

Як на підставу для звернення з даним позовом прокурор зазначив, що є порушення інтересу держави, що відбулося внаслідок ігнорування сторонами договору встановленого порядку розпорядження земельними ділянками для ведення фермерського господарства та отримання земельної ділянки за спрощеною процедурою без проведення земельних торгів.

Позовні вимоги прокурора обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 32,3888 га в оренду строком на 7 років, розташовану на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, для ведення фермерського господарства. Після чого проект землеустрою затверджено оскаржуваним наказом і надано в оренду земельну ділянку.

13.01.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та Кондратюк Л,М. укладено договір оренди земельної ділянки, площею 32,3888 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованої на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області.

Проте, ОСОБА_2 у заяві від 08.08.2013 року, що стала підставою для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не обґрунтована належним чином розмір земельної ділянки із урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, а також можливостей її обробітку з огляду на наявні у заявника матеріальні та технічні можливості.

Зазначено в позові, що перевіркою прокуратури з'ясовано, що ОСОБА_2 не має нерухомого майна, сільськогосподарської техніки, транспорту, інших засобів для обробітку землі.

Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області залишено дану обставину поза увагою та не перевірено зазначені заявником обставини, що створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, як спрощеного, пільгового порядку одержання в користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою без проведення земельних торгів.

Викладені обставини свідчать, що оскаржуваний наказ прийнято з грубим порушенням норм чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню недійсним і скасуванню. Визнання недійсним рішення на підставі якого укладено договір оренди землі є підставою для визнання недійсним такого договору, а тому оскаржуваний договір оренди підлягає визнанню недійсним на майбутнє, а земельна ділянка поверненню.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2016 року в задоволенні позову керівника Кіровоградської місцевої прокуратури було відмовлено.

В апеляційній скарзі заступника прокурора Кіровоградської області ставиться питання про скасування рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2016 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі у звязку з неповним зясуванням обставини,що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. А також ставиться питання про стягнення з відповідачів судового збору в сумі 4547,40 грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор Петров Т.І підтримав доводи апеляційної скарги. Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, заперечив проти доводів апеляційної скарги, погоджуючись з рішенням суду.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Зміст рішення суду має відповідати вимогам ст. 215 ЦПК України, зокрема його мотивувальна частина має містити виклад встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції цим вимогам процесуального законодавства не відповідає

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 08.08.2013 року із додатками, Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області винесено наказ №№ КР/:02:000/00000240 від 28.08.2013 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років, що розташована на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір земельної ділянки 32,3888 га, земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства ( а.с.18).

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області винесено наказ №КР/:02:000/00001076 від 25.12.2013 року "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки", яким затверджено документацію та надано в оренду строком на 7 років ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 32,3888 га кадастровий номер :02:000:9189, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, для ведення фермерського господарства, що розташовані на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області (за межами населеного пункту) (а.с.21).

13.01.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, згідно якого останній передано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу, що перебувають у державній власності на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області, загальною площею 32,3888 га, кадастровий номер:02:000:9189, строком на 7 років, який зареєстровано 13.01.2014 року Реєстраційною службою Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с.28).

Листом № 156 від 20.05.2016 року Оситнязька сільська рада повідомила, що ОСОБА_2 сплачена орендна платна за користування земельною ділянкою загальною площею 32,3888 грн. в повному обсягу за 2014-2015 роки. На даний час вона використовується та перебуває в обробленому стані ( а.с.49).

Зясувавши дані обставини по справі, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прокурора , дійшов до висновку, з посиланням на норми Закону України «Про фермерське господарство» що в заяві ОСОБА_2 обґрунтовано належним чином розмір земельної ділянки із урахуванням перспектив її діяльності, а саме: в матеріалах справи є повідомлення сільського голови Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області, що ОСОБА_2 за користування земельною ділянкою площею 32,3888 га за 2014 рік сплатила орендну плату в сумі 29679,64 грн., за 2015 рік в сумі 38330,06 грн., а також те, що земельна ділянка перебуває в обробленому стані та проведений посів культури (а.с.49).

Крім того, суд першої інстанції вважає що позовні вимоги про визнання недійсним на майбутнє договору оренди землі, є необґрунтованими, оскільки оскаржуваний наказ, яким вирішено питання про передання земельної ділянки в оренду відповідає вимогам чинного законодавства, а договір оренди землі містить всі істотні умови визначені ст.15 Закону України "Про оренду землі", не містить порушень вимог ст. ст.4-6, 11, 17, 19 вказаного Закону, відповідає іншим вимогам чинного законодавства, право оренди зареєстровано у встановленому законодавством порядку, а тому підстави визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання договору оренди землі недійсним - відсутні.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо повязана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обовязковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону № 973-IV).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом № 973-IV.

Так, згідно з абзацом 1 частини першої статті 7 Закону № 973-IV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону № 973-IV).

Частинами другою та четвертою статті 7 Закону № 973-IV передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон № 973-IV визначає обовязкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону № 973-IV).

Крім того, Закон № 973-IV передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону № 973-IV не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 08.08.2013 року, що стала підставою для прийняття наказу № КР/:02:000/00000240 від 28.08.2013 року, розмір земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, а також можливостей її обробітку з огляду на наявні у заявника матеріальні та технічні можливості (нерухоме майно, сільськогосподарська техніка, транспорт та інші засоби для обробітку земель тощо не обґрунтувала (а.с.13).

Судом першої інстанції було встановлено, що Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області оцінка обставинам і умовам, зазначеним у заяві не надавалась, перевірка обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі і щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів не здійснювалась

Судом також встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 58984153 від 13.05.2016 року право власності, інші речові права, іпотека, обтяження на об'єкти нерухомого майна, які б можна було використати для такої форми підприємницької діяльності громадян, як фермерське господарство, у тому числі на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області, за ОСОБА_2 не зареєстровано ( а.с.29).

Листом № 10-28-99.2-2060/15-16 від 06.04.2016 року Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повідомляє, що ОСОБА_2, як землекористувач на території Кіровоградського району Кіровоградської області, має у власності приблизно 19 ділянок загальною площею 1,0360 га, а нормативна грошова оцінка земельної ділянки 32,3888 га становить 1149863,48 грн. ( а.с.46).

Листом № 742 від 03.06.2016 року Територіальний сервісний центр 3541 повідомляє, що станом на 03.06.2016 року за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб автомобіль PEUGEOT 405 1989 року випуску ( а.с.47).

Згідно листа № 15-690/1 від 03.06.2016 року за відомостями Держсільгоспінспекції в Кіровоградській області ОСОБА_2 не має зареєстрованої сільгосптехніки (а.с.48).

Вбачається, що ОСОБА_2 як на момент звернення з відповідною заявою до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області, так і на даний час не мала і не має трудових і матеріальних ресурсів для здійснення такої форми підприємницької діяльності, як фермерське господарство.

Крім того, суд першої інстанції не дав оцінку тим обставинам, що в порушення вимог ч.1 ст.8 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації ОСОБА_2 не вжито заходів для державної реєстрації фермерського господарства.

У правовій позиції Верховного Суду України по справі №6-2902 цс15 від 3 лютого 2016 року, яка відповідно до ст..360-7 ЦПК України є обовязковою та мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, зазначено, що При вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону № 973-IV умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обовязковою процедурою без проведення земельних торгів.

Вбачається, що суд першої інстанції не взяв до уваги дану позицію Верховного Суду.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що в заяві ОСОБА_2 обґрунтовано належним чином розмір земельної ділянки із врахуванням перспектив її діяльності, у звязку зі сплатою відповідачем орендної плати за 2014-2015 рік не відповідають обставинам справи, оскільки на момент прийняття спірного наказу від 25.12.2913 року таких обставин не існувало.

Окрім того, в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 пояснив, що дійсно ОСОБА_2 не зареєстровано фермерське господарство на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Техніки для обробітку землі вона не має. Сільськогосподарською діяльністю на даній земельній ділянці відповідач поки що не займається.

Приймаючи до уваги встановлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов керівника Кіровоградської місцевої прокуратури - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області № КР/:02:000/00001076 від 25.12.2013 року "Про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду";

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений 13.01.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:9189 розташованої на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, загальною площею 32,3888 га;

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути вказану земельну ділянку загальною площею 32,3888 га розташовану на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області кадастровий номер :02:000:9189 державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградськй області.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі на користь Кіровоградської місцевої прокуратури в сумі 4134 грн.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча суддя : В.А. Франко

Судді: В.І. Потапенко

В.В Черненко