АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3761/13-ц Номер провадження 22-ц/786/56/17Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача Ніколенка С.В.

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційні скарги представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_3

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Дорош А.І.,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ПАТ «Марфін Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, щовідповідно до укладеного договору № 00029/RP6 від 21.05.2008 р., ОСОБА_5 отримала кредит в розмірі 107 707,13 доларів США у вигляді не поновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % з кінцевим поверненням боргу в строк до 18 травня 2018 р. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 00029/ RP6 від 21.05.2008 р. між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « Марфін Банк», та ОСОБА_6 укладено договір поруки №00025rР6 від 21.05.2008 р., відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором по зобов'язаннях, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані за несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом за кредитом, усім своїм майном та коштами, на які, відповідно вимог чинного законодавства, може бути звернене стягнення.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 00029/ RP6 від 21.05.2008 року між ВАТ « Морський траспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», та ОСОБА_4 укладено договір поруки №00026rР6 від 21.05.2008 р., відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором по зобов'язаннях, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані за несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом за кредитом, усім своїм майном та коштами, на які, відповідно вимог чинного законодавства, може бути звернене стягнення. Проте, позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 09.09.2013 року, що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 62 300,23 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 09.09.2013 р. - 497 965,74 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 6 898,69 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 09.09.2013 р. - 55 141,23 грн.; заборгованість за пенею у сумі 117 692,14 грн., що є підставою для примусового стягнення кредитних коштів, а тому позивач просивсуд стягнути з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на свою користь вище вказану заборгованість за кредитним договором № 00029/RP6 від 21.05.2008 р. та судовий збір в розмірі 3 441,00 грн.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року позов Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00029/ЯР6 від 21.05.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ « Марфін Банк», та ОСОБА_5, в розмірі 62 300,23 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 09.09.2013 року становить 497 965,74 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.

Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16 січня 2016 року заява Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 545/3761/13ц, провадження 2/545/1670/13 - задоволена в повному обсязі.

Доповнено резолютивну частину заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року, ухваленого по цивільній справі № 545/3761/13ц, провадження 2/545/1670/13, за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, абзацом наступного змісту:

Стягнути солідарно з: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь Публічного Акціонерного Товариства « Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00029/ЯР6 від 21.05.2008 року - борг за відсотками у сумі 6 898,69 доларів США та борг за пенею у сумі 117 692,14 грн. (а.с. 85-86).

В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16 січня 2016 року заява Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про роз»яснення рішення суду від 17.12.2013 р. - задоволена, роз»яснено, що другим абзацом резолютивної частини заочного рішення Полтавського районного суду від 17.12.2013 року стягнуто солідарно з: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00029/ЯР6 від 21.05.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ « Марфін Банк», та ОСОБА_5, в розмірі 62 300,23 доларів США (а.с. 88-89).

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ПАТ « Марфін Банк», при розгляді справи застосувати строк позовної давності до позовних вимог банку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ПАТ « Марфвн Банк». при розгляді справи застосуватистрок позовної давності до позовних вимог банку, при розгляді справи застосувати строк позовної давності до позовних вимог банку.

Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що21.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « Марфін Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 00029/ RP6 з терміном погашення 18.05.2018 р. (а.с. 12-14).

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 00029/ RP6 від 21.05.2008 р. між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « Марфін Банк», та ОСОБА_6 укладено договір поруки №00025rР6 від 21.05.2008 р., відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором по зобов'язаннях, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані за несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом за кредитом, усім своїм майном та коштами, на які, відповідно вимог чинного законодавства, може бути звернене стягнення (а.с. 15).

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 00029/ RP6 від 21.05.2008 року між ВАТ « Морський траспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», та ОСОБА_4 укладено договір поруки №00026rР6 від 21.05.2008 р., відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором по зобов'язаннях, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані за несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом за кредитом, усім своїм майном та коштами, на які, відповідно вимог чинного законодавства, може бути звернене стягнення (а.с. 16).

Відповідно до умов п. 1.1. кредитного договору банк (позивач) зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у сумі 107 707,13 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% і терміном погашення по 18 травня 2018 року включно, а позичальник зобов'язується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи, які передбачено умовами цього договору.

Позивач ПАТ «Марфін Банк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав ОСОБА_5 кредит у розмірі 107 707, 13 грн., що підтверджується меморіальним валютним ордером №16 від 22.05.08 року та заявою про видачу готівки №2 від 22.05.08р.(а.с. 17)

Відповідно до п.п. 3.2. кредитного договору при несплаті комісії, відсотків, та/або частини кредиту протягом періоду сплати вони вважаються простроченими.

У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_5, свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

Відповідно до умов кредитного договору № 00029/ RP6 від 21.05.2008 року при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, комісії, термінів повернення кредиту позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. За кожний випадок порушення позичальником на строк більш ніж 60 календарних днів зобов'язань по поверненню кредиту, сплати відсотків та комісії, встановлених кредитним договором, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити на першу вимогу банку, штраф у розмірі 10 % від суми простроченого платежу.

Місцевим судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором № 00029/ RP6 від 21.05.2008 ОСОБА_5 станом на 09.09.2013 року має заборгованість, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 62 300,23 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 09.09.2013 року становить 497 965, 74 грн.; заборгованості за відсотками у сумі 6 898,69 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБ станом на 09.09.2013 року становить 55 141,23 грн.; заборгованості за пенею у сумі 117 692,14 грн. (а.с. 18-19).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що за умовами ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, тому підлягає стягненню в солідарному порядку з усіх відповідачів вище вказаний розмір заборгованості.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. № 6-745цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україн є обов»язковою для судів, статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Ухвалюючи судове рішення, місцевий суд не звернув увагу на вище вказану правову позицію. Вбачається невідповідність судового рішення суду першої інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статті 554 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом даного спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами статті 554 ЦК України відсутні.

Позивачем заявлені вимоги саме про стягнення з відповідачів по справі заборгованості за кредитним договором, при цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не зазначалося про «солідарне» стягнення з відповідачем заборгованості. Позивачем не змінювалися ці вимоги, не уточнювалися.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверенням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що підлягає стягненню розмір заборгованості солідарно з позичальника та першого поручителя та солідарно з позичальника та другого поручителя.

Згідно п.1.1. кредитного договору № 00029/ RP6 від 21.05.2008 р. позичальник зобов»язується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, що передбачені умовами цього договору, а також здійснювати погашення заборгованості за цим договором (за винятком комісії, що сплачується в момент надання кредиту) в наступному порядку: щомісяця, починаючи з другого місяця користування кредитом, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 296,95 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту та відсоткам.

Як вбачається із матеріалів справи, останні платежі по сплаті тіла кредиту та його відсотків позичальником були здійсненні 19.03.2013 р. у розмірі 700 доларів США - тіло кредиту та 21.03.2013 р. - 300 доларів США - відсотки, що підтверджується інформацією банку про погашенння основного боргу та процентів за кредитним договором (т.1 а.с.254-256), розрахунком заборгованості (т.2 а.с. 32-33). Позивач звернувся до суду з позовом 16.09.2013 року, тобто в межах 6-ти місячного строку для пред»явлення вимог до поручителів, отже, договори поруки не є припиненими.

На підтвердження здійснення позичальником ОСОБА_5 вказаних проплат позивач надав суду меморіальні валютні ордери №1 від 19.03.2013 р. та № 1 від 21.03.2013 р. (т.2 а.с.16,17). Оформлення меморіального договору передбачено п.2.2.5. кредитного договору у разі списання коштів з усіх поточних рахунків позичальника на погашення кредиту.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦПК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідачі не брали участь у справі у суді першої інстанції, тому не заявляли клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені. В апеляційних скаргах відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 просять застосувати строк позовно давності до позовних вимог банку.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в межах строку позовної давності - один рік у розмірі 47 431,72 грн., виходячи з того, що позивач звернувся до суду з позовом 16.09.2013 р., згідно розрахунку пені, наданого позивачем, розмір пені за період з 09.09.2012 р. по 09.09.2013 р. складає 47 431,72 грн. (т.2 а.с.33).

В апеляційних скаргах представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 вказує на те, що цільовим призначенням кредитного договору є придбання житла, а саме 2-х квартир за адресою АДРЕСА_1.

При цьому колегія суддів звертає увагу на наступне. Зі змісту кредитного договору вбачається, що він наданий на споживчі потреби (т.1 а.с. 12). Представник позивача підтвердив, що позичальнику був наданий споживчий кредит.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-223цс16 від 14.09.2016 року, відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частини перша та четверта статті 1054 ЦК України) та Законом України «Про захист прав споживачів».

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення договору, між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Пунктом 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, визначено, що споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

З 16 жовтня 2011 року діє нова редакція статті 11, відповідно до якої надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються кредитні відносини між банком та споживачем щодо надання кредитних коштів на споживчі потреби, а з 16 жовтня 2011 року забороняється надання споживчого кредиту в іноземній валюті.

Задоволення споживчих потреб людини здійснюється шляхом отримання нею споживчих благ, які мають на меті задоволення її потреб на забезпечення життя, здоров'я та життєдіяльності, зокрема придбання товарів широкого вжитку і тривалого користування, транспортних засобів, на нагальні потреби: лікування, навчання, весілля, народження дитини, непередбачені обставини тощо. Засобом задоволення тих чи інших споживчих потреб людини виступають споживчі блага. Це товари та послуги індивідуального або виробничого призначення, що використовуються для задоволення особистих економічних та побутових потреб окремих людей. Споживчі блага можуть бути як матеріальними потребами (товари) так и нематеріальними (послуги).

Споживчій кредит надається кредитором фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг, однак конкретні ознаки такого кредиту законодавцем не встановлено, за винятком надання споживчого кредиту в іноземній валюті з 16 жовтня 2011 року.

А відтак, визначити правову природу кредитних правовідносин щодо наявності в них ознак споживчого кредиту повинен суд при розгляді спору, який випливає з зазначених правовідносин.

При цьому законодавець встановлює спеціальний порядок стягнення як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За положеннями пункту 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

За своїм змістом частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є нормою, що встановлює особливий порядок врегулювання вимог кредитодавця у разі неналежного виконання умов договору споживчого кредиту, що відрізняється від задоволення вимог кредитора за договором банківського кредиту, на який положення законодавства про захист прав споживачів не поширюються.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб та чи використано цей кредит на зазначені потреби. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

При застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Із матеріалів справи вбачається, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби /придбання квартир/, остання проплата на погашення кредиту здійснена позичальником 21.03.2013 р., банк не надав доказів про направлення позичальнику повідомлення про повернення кредиту, 16.092013 р. банк звернувся до суду з даним позовом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні заочного рішення місцевий суд допустив невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, тому воно підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Додатковим рішенням місцевого суду вирішена частина позовних вимог, тому воно підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року та додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16 січня 2016 року -скасувати в частині вирішення позовних вимог та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 солідарно на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» та з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 солідарно на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00029/ЯР6 від 21.05.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ « Марфін Банк», та ОСОБА_5, яка складається з: 62 300,23 доларів США - заборогованість за тілом кредиту, 6 898,69 доларів США - заборгованість за відсотками, 47 431,72 грн. - заборгованість за пенею.

В іншій частині заочне рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :