Справа № 308/1990/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Шепетко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Терпай С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 управління Державної казначейства України, Державної казначейської служби України, ОСОБА_4 управління Національної поліції в Закарпатській області, старшого слідчого Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5. про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з усіма уточненнями, просить стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку ОСОБА_4 управління Державного казначейства України в Закарпатській області завдану незаконними діями органами досудового розслідування моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 01.03.2013 року Слідчим відділом Іршавського РВУ МВС України в Закарпатській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження №0000002 за фактом спричинення позивачу тілесних ушкоджень, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

23.10.2013 Прокуратурою Закарпатської області вказане кримінальне провадження для подальшого досудового розслідування було передано в СВ Виноградівського РВ УМВС в Закарпатській області. Після чого досудове розслідування здійснювалося слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_5

Втім с самого початку досудового розслідування та до самого його закриття слідчий Фущич С.В. не здійснював процесуальні дії, які він зобовязаний був вчиняти у відповідності до КПК, мотивуючи та обґрунтовуючи свою бездіяльність тим, що нібито відсутні докази, які б підтверджували факт скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 відносно позивача. Як наслідок слідчий Фущич С.В. кожного разу після скасування судом та прокуратурою його незаконних, ідентичних за змістом постанов про закриття провадження, знову і знову не враховуючи та повністю ігноруючи, як висновки суду так і вказівки прокуратури, фактично не вчиняючи жодних процесуальних дій, які він мав здійснити згідно КПК після скасування його незаконних постанов, знову з тих самих підстав виносив постанову про закриття кримінального провадження.

Зазначає, що ухвалою слідчого судді 02.01.2015 постанова слідчого Фущич С.В. про закриття кримінального провадження була скасована через порушення вимог ст. 94 КПК України, а саме залишення без оцінки додаткового висновку експерта №197, неврахування та залишення без оцінки аудиозапису. Крім того, слідчим не було виконано вказівки прокурора. Через що така постанова не могла вважатися такою, що прийнята за наслідками всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження.

23.02.2015 року прокурором Виноградівського району була надано вказівки слідчому , оскільки останнім неповно здійснюється досудове розслідування.

04.03.2015 слідчим Фущич С.В. приймається постанова про закриття кримінального провадження, яка була скасована прокурором 24.04.2015 з тих самих підстав, які були наведені й в ухвалі слідчого судді від 02.01.2015.

Підставами для скасування постанов слідчого Фущич С.В. про закриття кримінального провадження слугували одні і ті ж самі обставини, а саме не здійснення слідчим процесуальних дій які він згідно КПК зобовязаний вчинити, що підтверджується ухвалою суду від 23.06.2015, постановою заступника прокурора від 23.06.2015, повідомленням прокурора Віноградівського району від 28.08.2015 та ухвалою суду від 22.12.2015. В ухвалі від 22.12.2015 судом зазначається, що матеріалами судового провадження підтверджується, що бездіяльність у кримінальному провадженні з боку старшого слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС в Закарпатській області ОСОБА_5 допущена на протязі двох років.

Таким чином вважає, що під час досудового розслідування з боку старшого слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС в Закарпатській області ОСОБА_5 була допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій та невиконанні вказівок прокурора , що потягло за собою порушення прав позивача як потерпілого у кримінальному провадженні. Така протиправна бездіяльність з боку слідчого Фущич С.В. призвела до того, що через його небажання здійснювати процесуальні дії щодо встановлення винуватої особи та ігнорування ним доказів по справі, які підтверджували доводи позивача щодо нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6, що позбавило можливості реалізувати свої права потерпілого у кримінальному процесі заявивши цивільний позов до підозрюваної та отримати відшкодування вчиненого проти нього злочину. Тим самим вказана бездіяльність слідчого спричинила моральні страждання, що призвело до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривого з приводу майбутнього, почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживання щодо своєї соціальної репутації, відношення близьких. Крім того наслідки події, що сталася потягли за собою нераціональне витрачення життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Заподіяну шкоду оцінює у 50 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів: Головне управління Державного Казначейства України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_4 управління Національної поліції в Закарпатській області в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити, пославшись на їх безпідставність. Зазначили, що відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційо-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Відповідно до ст.. 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду, встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримання; закриття справи про адміністративне правопорушення. Зазначають, що позивачем не надано жодних доказів про визнання дій працівників незаконними, які дають право на відшкодування. Крім того позивач не є особою, стосовно якої вчинялись дії або приймалось рішення органом дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду і яке дає право на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, представником відповідачів ОСОБА_4 управління Державного Казначейства України в Закарпатській області та Державної казначейської служби України, зазначалось, що вони є неналежними відповідачами по справі, оскільки позов не містить жодних посилань на незаконні дії, рішення чи бездіяльність посадових осіб ОСОБА_4 управління Державного Казначейства України в Закарпатській області та Державної казначейської служби України, що виключає їх відповідальність за порушення прав позивача.

В судове засідання відповідач старший слідчий Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_5 не зявився, надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскілки обставини наведені позивачем не є підставою для відшкодування шкоди відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також зазначив, що позивачем не наведено жодних обставин та не надано жодних доказів того, що внаслідок дій органу досудового слідства його було позбавлено можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршилися його відношення з оточуючими людьми, інші негативні наслідки морального характеру. Просив врахувати, що потерпілим ОСОБА_1 та процесуальним керівником вказаного кримінального провадження, в законом передбачений термін постанову про закриття кримінального провадження не були оскаржено та скасовано, що підтверджує факт законності прийняття ним процесуального рішення про закриття кримінального провадження. Крім того, просив розглядати справу за його відсутності, з урахуванням його заперечень.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали учать у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено наступне.

З висновку експерта №11 та висновку експерта № 197 вбачається, що позивачу спричинені тілесні ушкодження , які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоровя.

З постанови про закриття кримінального провадження від 21.06.2013 року вбачається, що старшим слідчим СВ Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області капітаном міліції ОСОБА_7 було закрито кримінальне провадження № 0000002 від 01.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України.

З постанови про закриття кримінального провадження від 18.10.2014 року вбачається, що старшим слідчим СВ Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_5 було закрито кримінальне провадження № 0000002 від 01.01.2013 на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

02.01.2015 ухвалою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області було скасовано постанову старшого слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 18.10.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000002. Зазначена постанова була скасована з тих підстав, що слідчий залишив без оцінки додатковий висновок експерта №197, не врахував та залишив без оцінки аудіо запис наданий потерпілим, не виконав вказівки прокурора. А тому така постанова не може вважатися такою, що прийнята за наслідками всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження.

З листа прокуратури Виноградівського району від 23.02.2015 № 86-108-14/698 вбачається, що розглянуто звернення позивача, встановлено, що досудове розслідування старшим слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_5 здійснюється неповно. З метою активізації проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000002, прокуратурою району дано вказівки слідчому.

З листа прокуратури Виноградівського району від 16.04.2015 № 86-108-14/1320 вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення за результатами досудового розслідування слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області, а саме про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

З постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 24.04.2015 року вбачається, що заступником прокурора Виноградівського району юристом 1 класу ОСОБА_8 постанову слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_5 від 04.03.2015 року про закриття кримінального провадження №0000002 скасовано.

З постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 23.06.2015 року вбачається, що заступником прокурора Виноградівського району юристом 1 класу ОСОБА_8 постанову слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_5 від 25.05.2015 року про закриття кримінального провадження №0000002 скасовано.

З листа прокуратури Виноградівського району від 25.08.2015 № 86-108-14/2667 вбачається, що ОСОБА_1 надано відповідь на його звернення щодо неналежного досудового розслідування кримінального провадження та повідомлено про ініційовання питання про відсторонення слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_5 від проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

З листа прокуратури Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ОСОБА_4 управління національної поліції в Закарпатській області від 03.12.2015 № 27/2-445 вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України.

З постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 року вбачається, що старшим слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_5 було закрито кримінальне провадження № 0000002 від 01.01.2013 на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.12.2015 року повернуто ОСОБА_1 скаргу на бездіяльність керівництва Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області, слідчого Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області та прокуратури Виноградівського району.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

У статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 11 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Так, ОСОБА_1 повязує своє право на відшкодування моральної шкоди із встановленими постановами та ухвалами слідчих суддів незаконність дій та бездіяльність слідчих при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 000002, проте, з аналізу наведених норм слідує, що зазначені рішення не є тими рішеннями, за наслідками яких виникає право на відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть учать у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Бездіяльність слідчих під час досудового розслідування доведена постановами та ухвалами слідчих суддів, однак, суд приходить до висновку, що судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого були ухвалені рішення слідчих суддів у зв'язку з неповнотою розслідування, не являється достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Скарги позивача на бездіяльність слідчих розглянуті судом відповідно до вимог статей 303- 307 КПК України, і це свідчить про використання позивачем права на звернення до суду в порядку КПК України відносно бездіяльності органів досудового слідства. Винесення зазначених ухвал слідчими суддями та постанов прокурорм за результатом розгляду скарг позивача не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність робітників правоохоронних органів порушували його законні права та інтереси та заподіяли позивачу моральної шкоди.

Надання письмових вказівок органами прокуратури слідчому органу УМВС є передбаченою ст. 36 КПК України процесуальною дією учасника кримінального провадження/процесу в межах наданих цим кодексом повноважень, що не передбачає беззаперечного визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними.

Позивачем не доведено та не надано безспірних доказів, що внаслідок бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування безпосередньо позивачу завдано моральної шкоди, наявність причинного звязку між бездіяльністю посадових осіб органів досудового розслідування та заподіяною моральною шкодою, які є підставою для відшкодування шкоди на підставі ст. 1167, 1176 ЦК України, що є процесуальним обовязком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Інших належних і допустимих доказів на підтвердження: факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності бездіяльності слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_5, факту наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначеного органу та їх вини в заподіянні цієї шкоди, позивачем суду не надано.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, у звязку з їх недоведеністю.

Оскільки у задоволені позову про стягнення моральної шкоди відмовлено, то підстави для стягнення судових витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, статтями 23, 1167, 1172, 1176 ЦК України, статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 управління Державної казначейства України, Державної казначейської служби України, ОСОБА_4 управління Національної поліції в Закарпатській області, старшого слідчого Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5. про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя І.О. Шепетко