Справа № 750/3139/17
Провадження № 2/750/1124/17
У Х В А Л А

28 березня 2017 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Коверзнев В. О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до приватного підприємства «Житлоінвест» про зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

27.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про:

1) зобов»язання відповідача обладнати будинки № 191-А, № 191Б по вулиці 1 Травня в м. Чернігові захисними сітками від падіння крижаних брил з відведених труб газових котлів, що передбачено державними будівельними нормами України;

2) зобов»язання відповідача обладнати будинки № 191-А, № 191Б по вулиці 1 Травня в м. Чернігові та встановити на всіх вікнах під»їзду цих будинків ручки відкривання та закривання вікон;

3) зобов»язання відповідача біля будинків № 191-А, № 191Б по вулиці 1 Травня в м. Чернігові закріпити під»їздні бардюри та усунути провалля на під»їздному шляху напроти будинку № 195-Б по вулиці 1 Травня в м. Чернігові, що передбачено державними будівельними нормами України;

4) зобов»язання відповідача створити комісію по факту залиття ванної кімнати в квартирі АДРЕСА_1, засвідчивши невинуватість позивача та зафіксувати все документально склавши дефектний акт зі всіма необхідними підписами та мокрими печатками від забудовника;

5) зобов»язання відповідача привести ванну кімнату в квартирі АДРЕСА_2 в першопочаткове становище, а саме відновити всі необхідні будівельні матеріали та залити підлогу бетоном надавши позивачу можливість на проведення подальшого ремонту в квартирі;

6) стягнення з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Згідно пункту 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об»єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до частини пятої статті 119 ЦПК України, підпунку 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивач повинен сплатити судовий збір в сумі 3 840 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу за кожну вимогу, а саме: 640 Х 6 = 3840).

Позивачем зазначені вимоги законів не виконано і судовий збір не сплачено з посиланням на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Таким чином, частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням статті 5 Закону України «Про судовий збір», яка не звільняє осіб, які звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів від сплати судового збору.

Вирішуючи питання колізії норм наведених вище законів, які мають однакову юридичну силу, слід виходити з того, що в цій ситуації пріоритет повинен мати той закон, який ухвалено пізніше, а також той закон, який є спеціальним у регулюванні відносин, повязаних з оплатою судового збору.

Так, норма частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що звільняє споживачів від сплати судового збору, діє в редакції Закону від 08.07.2011 р. № 3674-VI; у той же час, стаття 5 Закону України «Про судовий збір», яка не надає особам, що звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів, пільги щодо сплати судового збору, діє в редакції Закону від 06.10.2011 № 3828-VI.

Таким чином, за першим (часовим) критерієм перевагу в застосуванні має стаття 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки її остання редакція ухвалена пізніше останньої редакції статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів; водночас, преамбулою Закону України «Про судовий збір» встановлено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Таким чином, Закон України «Про судовий збір» є спеціальним актом в сфері справляння судового збору, а також у сфері визначення платників судового збору, обєктів та розмірів ставок судового збору, порядку сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Отже, і за другим (спеціальним) критерієм, в питаннях сплати судового збору, пріоритет у застосуванні має саме Закон України «Про судовий збір», оскільки він є спеціальним нормативним актом у регулюванні цих питань.

Вищевикладене в сукупності дає підстави для висновку про те, що позивач, як споживач послуг відповідача, не звільнений від сплати судового збору в сумі 3 840 грн. за подачу цього позову до суду.

Сформульована правова позиція узгоджується і з практикою Верховного Суду України в питаннях сплати судового збору в справах про захист прав споживачів (ухвала від 01.03.2016 року, справа № 6-484ц16).

Згідно із частиною першою статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Керуючись статтями 121, 293 ЦПК України,

у х в а л и в:

позовну заяву залишити без руху. Запропонувати ОСОБА_1 надати суду в пятиденний строк від дня отримання копії цієї ухвали квитанцію про сплату судового збору в сумі 3 840 грн.

У разі невиконання вимог ухвали позовну заяву буде визнано неподаною і повернуто.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області в пятиденний строк з дня отримання її копії в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев