Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/316/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 січня 2006 року був зареєстрований шлюб між нею та ОСОБА_3 Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

06 лютого 2008 року шлюб між сторонами було розірвано.

З травня 2007 року відповідач не проживає з нею та неповнолітнім сином, не приймає ніякої участі в його утриманні, ухиляється від сплати аліментів, має заборгованість по аліментам з травня 2007 року в розмірі 16999 грн. згідно розрахунку заборгованості ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 09 грудня 2015 року.

Відповідач не надає іншої допомоги на утримання дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з сином, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться належним чином його життям, станом здоров'я, не відвідував його в дитячому дошкільному закладі, у Мелітопольському навчально-виховному комплексі №16.

Дитина повністю знаходиться на її утриманні та вихованні.

Вказане свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків.

На підставі зазначеного просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2016 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність обставинам справи висновків суду щодо наявності підстав для позбавлення його батьківських прав та наявності в нього заборгованості за аліментами, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю, а ОСОБА_5 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження від 12 вересня 2006 року НОМЕР_1 (а.с.7).

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 27 січня 2006 року до 06 лютого 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 06 лютого 2008 року НОМЕР_2. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов'язками ОСОБА_3, які б свідчили про ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 заперечував проти позбавлення його батьківських прав, він бажає налагодити стосунки з сином, періодично сплачує аліменти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Позивачем не обґрунтовано в чому полягає злісне небажання ОСОБА_3 виконувати свої обов'язки по вихованню дитини, до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України ).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача існувала заборгованість по аліментам станом на 01.12.2015 року в розмірі 16990,00 грн.(а.с.9). Станом на 13.03.2016 року відповідач в добровільному порядку сплатив кошти та залишок заборгованості становить 3339,10 грн., що також свідчить про те, що ОСОБА_3 змінив своє відношення, щодо обов'язку по вихованню свого сина.

Отже, матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав.

Окрім того, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 24 березня 2016 року №46/4, є недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 64-65).

В рішенні суду не наведені мотиви, з яких суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування.

При вирішені даної справи поза увагою суду залишилася й прецедентна практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року).

З урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7,164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, колегія судді дійшла висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, та вважає можливим погодитися із висновком Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому рішення суду першої інстанції на підставі п. 1,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2016 року у цій справі скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: