АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/2328/15-ц Головуючий 1 інстанції: Бєссонова Т.Д.
Провадження: № 22ц/790/920/17
Категорія: відшкодування шкоди Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Пилипчук Н.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерної компанії «Харківобленерго» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 доАкціонерної компанії «Харківобленерго» про відшкодування заробітної плати, втраченої внаслідок втрати професійної працездатності,-

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. Після уточнення позовних вимог (а.с.159) позивач просив стягнути на його користь з Акціонерної компанії (далі АК) «Харківобленерго» втрачений внаслідок втрати професійної працездатності заробіток: за період з 01 травня 2015 року по 01 травня 2016 року в розмірі 2410 гривень щомісячно, та за період з 01 травня 2016 року по 01 травня 2017 року в розмірі 3915 гривень щомісячно.

Посилався на те, що 18 грудня 2000 року на автодорозі Київ-Харків-Довжанський з вини водія ОСОБА_3, який перебував з АК «Харківобленерго» у трудових відносинах та керував автомобілем марки «ГАЗ-5327», що належав відповідачу, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок якої позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, втратив працездатність, йому було встановлено інвалідність. В подальшому він був звільнений в запас Збройних Сил України на підставі п. «б» ст. 63 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України № 114 від 29 липня 1991 року з посади міліціонера ППСМ Ізюмського МРВ УМВС України в Харківській області.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2016 року позов задоволено - стягнуто з АК «Харківобленерго» на користь ОСОБА_2 втрачену заробітну плату в розмірі 2410 гривень щомісяця за період з 01 травня 2015 року по 01 травня 2016 року, та втрачену заробітну плату в розмірі гривень щомісяця за період з 01 травня 2016 року по 01 травня 2017 року; вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що позивач не надав доказів повної втрати ним професійної працездатності, а висновки судово-медичної експертизи на яку послався суд, містять в собі посилання на нормативний акт, який втратив чинність.Крім того, зазначає про неправильне застосування судом норм права матеріального, зокрема ст.ст.1195,1197,1208 ЦК України.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечував.

Перевіряючи законність і обгрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 18 грудня 2000 року на автодорозі Київ-Харків-Довжанський з вини водія ОСОБА_3, який перебував у трудових відносинах з АК «Харківобленерго», та керував належним відповідачу автомобілем марки ГАЗ 53-27, сталася ДТП, внаслідок якої ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження і йому було встановлено інвалідність.

Наказом Ізюмського МРВ УМВС України в Харківській області від 01 серпня 2001 року № 151 старшого сержанта міліції ОСОБА_2 було звільнено з роботи з посади міліціонера ПСМ Ізюмського МВ ГУ МВС України в Харківській області за станом здоров'я .

Постановою Ізюмського міського суду Харківської області від 23 серпня 2001 року ОСОБА_3, водія АК «Харківобленерго», звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з актом амністії.

Зазначені обставини були встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили та відповідно до приписів ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 липня 2009 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2009 року в частині періоду стягнення, з АК «Харківобленерго» на користь ОСОБА_2 стягнуто втрачений заробіток в розмірі 1555, 54 гривень щомісячно, починаючи з 01 травня 2009 року до 01 травня 2010 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 липня 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто з АК «Харківобленерго» на користь ОСОБА_2 втрачений заробіток в розмірі 2410 гривень щомісячно, починаючи з 01 травня 2010 року до 01 травня 2014 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 червня 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з АК «Харківобленерго» на користь ОСОБА_2 втрачений заробіток в розмірі 2410 гривень щомісячно, починаючи з 01 травня 2014 року до 01 травня 2015 року (а.с.11-14).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, проведеної експертами відділу судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації від 15 вересня 2016 року ОСОБА_2 у зв'язку з травмою, яка мала місце 18 грудня 2000 року в результаті ДТП, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «- тупої гострої закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку важного ступеня з формуванням вогнища розтрощення головного мозку та крововиливами під тверду мозкову оболонку (субдуральна гематома) та під павутинну мозкову оболонку (субарахноїдальний крововилив) з наявністю забійної скальпованої рани лобної ділянки ліворуч і верхньої повіки ока; - тупої закритої травми черевної порожнини, що супроводжувалася розривом селезінки, з наступним видаленням її (спленектомія від 18 грудня 2000 року) за медичними показниками.

На протязі 2000-2015 років ОСОБА_2 регулярно проходив курси стаціонарного лікування та огляди медичної соціально-експертної комісії, за результатами яких йому було встановлено з 2001 по 2003 роки ІІ групу інвалідності, а з 2004 по 2015 роки ІІІ групу інвалідності. Останній «Акт огляду МСЕК № 317» датований 08 квітня 2015 року.

23 березня 2016 року в рамках проведення комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_2 був оглянутий експертною комісією, за результатами огляду було встановлено наявність рубців на голові й животі та підтверджено раніше встановлений діагноз. Експертною комісією було зазначено, що встановлені рубці є наслідками загоєння післяопераційних ран на правій та лівій скроневих ділянках після проведення двобічної краніотомії, на животі після проведення лапаротомії й на лобній ділянці голови, як наслідок загоєння забійної скальпованої рани лобної ділянки голови ліворуч.

Станом на 08 квітня 2015 року, з урахуванням даних експертного дослідження станом на 23 березня 2016 року, загальна працездатність ОСОБА_2 втрачена на 60% відповідно до п. в) ст.2 «Інструкції Міністерства фінансів СРСР від 08 січня 1986 року №2 «О порядке организации и проведения врачебно-страховой экспертизы» та на 40% відповідно до ст. 66 Додатку до «Інструкції Міністерства фінансів СРСР від 12 травня 1975 року № 110 «О порядке организации и проведения врачебно-страховой экспертизы», що загалом складає 100%.». Професійна працездатність громадянина ОСОБА_2 у якості міліціонера втрачена на 100% (а.с.93-152).

Відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААА №112903 від 07 квітня 2016 року позивачу була повторно встановлена ІІІ група інвалідності строком до 01 травня 2017 року (а.с.160).

Згідно довідки Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській області № 35 від 22 травня 2015 року, станом на період з 01 травня 2015 року по 01 травня 2016 року щомісячне грошове утримання позивача складало 2410 гривень, а відповідно до довідки про грошове забезпечення ГУ НП в Харківській області № 665 від 06 червня 2016 року, станом на період з 01 травня 2016 року щомісячне грошове утримання позивача повинно було б складати 3915 гривень (а.с.5,161)

За змістом ст.1195 ЦК України юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 завдана шкода ушкодженням здоров'я внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія, що перебував у трудових відносинах з АК «Харківобленерго» та керував належним відповідачу транспортним засобом. Позивач отримав інвалідність, та втрата його професійної працездатності складає 100%, а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати професійної працездатності у повному обсязі.

Такий висновок суду ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосереднього дослідженні наявних у справі доказів, яким судом надана вірна правова оцінка, норми матеріального права застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги стосовно невірного застосування до спірних правовідносин положень ст.ст.1195,1197 ЦК України є помилковими.

Безпідставним є і посилання відповідача на те, що позивачем не надано документів, які б підтверджували повну втрату потерпілим професійної працездатності.

Як зазначено вище, повна втрата професійної працездатності ОСОБА_2 встановлена висновком судової медичної експертизи, яка була призначена судом за клопотанням відповідача. Та обставина, що цей висновок містить посилання на Наказ МВС України від 1995 року №488, який втратив чинність, не може ставити під сумнів правильність експертного висновку. За змістом мотивувальної частини експертизи (а.с.99) експерти послались на відповідь голови військово-лікарської комісії ГМВСУ в Харківській області від 16 лютого 2012 року №11/3-13, де зазначено, що інвалід будь-якої групи, а ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи, не може бути прийнятим на службу органів МВС України та обіймати будь-яку посаду міліціонера.

Піддаючи сумніву правильність висновків судово-медичної експертизи, яка була проведена під час розгляду даної справи судом першої інстанції (крім того аналогічна експертиза була проведена і під час розгляду попередніх цивільних справ за позовом ОСОБА_2 до АК «Харківобленерго»), відповідач не ставив питання про призначення повторної експертизи. Не заявлено таке клопотання і суду апеляційної інстанції. Не надано відповідачем і будь-яких доказів, на спростування висновоку експертизи щодо повної втрати позивачем професійної працездатності. Отже заперечення відповідача є бездоказовими, тоді як за приписами ст.ст.11,60 ЦПК України кожна сторона повинна надати докази на підтвердження як своїх вимог так і своїх заперечень.

Не грунтуються на законі і посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом до спірних відносин приписів ст.1208 ЦК України.

Слід зазначити, що аналогічні за змістом доводи апеляційної скарги були наведені відповідачем і в касаційній скарзі на рішення Ізюмського районного суду Харківської області та ухвалу суду апеляційної інстанції від 23 липня 2014 року у справі між тими ж сторонами, і касаційна скарга ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року була відхилена (а.с.171-173,185-187).

Отже, доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів чи непогодження з їх оцінкою судом першої інстанції, та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Акціонерної компанії «Харківобленерго» відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: