Справа № 345/3873/15-ц
Провадження № 22-ц/779/227/2017
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л.Б.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

09.10.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору DNH4KP62480030 від 11.05.2006 року, укладеного між сторонами на суму 2308,80 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, утворилась заборгованість, яка станом на 19.06.2015 року становить 48848,75 грн.

23.11.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало уточнену позовну заяву про стягнення 5056,27 грн. заборгованості по відсотках за вказаним договором, що утворилась за період з 29.09.2012 року по 29.09.2015 року.

Оскільки ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов'язання по договору кредиту, просив стягнути вищевказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про пропуск позовної давності. Судом не було враховано положень ст. 259 ЦК України про те, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Було залишено поза увагою те, що невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору є умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Згідно п.5.5 умов надання споживчого кредиту терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, пені, штрафу за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. ОСОБА_2 з даним пунктом умов договору погодилась, про що свідчить її підпис на заяві та вказаний пункт не визнано в установленому законом порядку недійсним.

Крім того, судом не було враховано того, що отримані позичальником кошти не повернуті і по даний час, а отже кредитний договір не є розірваним чи припиненим відповідно до правових підстав, визначених у ст.ст. 599, 651, 654 ЦК. Відповідно до умов кредитного договору відсутні правові підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та вирішити питання судових витрат.

ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови їй у відшкодуванні витрат на правову допомогу необґрунтованим.

Зазначає, що рішення суду про те, що нею не надано будь-яких даних на підтвердження надання їй правової допомоги не відповідає наявним у справі доказам. У матеріалах справи є квитанція до прибуткового касового ордера про сплату нею представнику ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 3000 грн., який міститься на а.с. 81, а тому висновок суду про відсутність доказів оплати гонорару є помилковим.

Судом не було враховано того, що саме після проведення представником ОСОБА_3 розрахунків та надання правової допомоги у оскарженні попереднього рішення про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за цим же договором кредиту відповідач подав уточнену позовну заяву про зменшення розміру позовних вимог до 5056,27 грн.

Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь 3000 грн. на юридичну допомогу та 607 грн. сплаченого судового збору.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» свою апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнала.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, однак надіслала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що підтримує доводи своєї апеляційної скарги, а апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11.05.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № DNH4KP62480030 на суму 2308,80 грн., зі сплатою 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячного платежу у розмірі 123,72 грн., з кінцевим терміном повернення 12.05.2008 року.

Зазначений договір був укладений шляхом підписання позичальником Заяви Позичальника, яка разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») («Стандарт»), складає кредитний договір. Датою укладення договору є дата підписання позичальником Заяви Позичальника, тобто 11.05.2006 року.

Зі змісту заяви позичальника вбачається, що кредит був наданий на придбання товарів народного споживання, зокрема двох мобільних телефонів, і позичальник доручає Банку перерахувати кредитні кошти на розрахунковий рахунок приватного підприємця ОСОБА_4

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні позову за пропуском позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір укладено 11.05.2006 року строком на два роки, у заяві позичальника відсутні умови щодо збільшення строку позовної давності, відповідач жодного разу не сплатила кошти на погашення кредиту та подала заяву про застосування позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та крім того, враховує наступне.

Встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2013 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення 31001,19 грн. заборгованості, що утворилась станом на 29.01.2013 року, за договором кредиту DNH4KP62480030 від 11.05.2006 року.

Ухвалою Індустріального районного суду від 16.01.2016 року вказане заочне рішення скасовано та 03.03.2016 року у справі ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту за відсутністю доказів отримання ОСОБА_2 будь-яких коштів за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.09.2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позовної давності.(а.с.76)

Зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_2 5056,27 грн. заборгованості по відсотках, нарахованих за період з 29.09.2012 року по 29.09.2015 року.

Встановлено, що ОСОБА_2 з часу отримання кредиту не провела жодної оплати на його погашення.

Вищезазначеним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.09.2016 року (у справі про стягнення заборгованості за цим же договором кредиту за попередній період) встановлено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), пунктом 6.6 яких установлено позовну давність тривалістю п'ять років, не містять підпису відповідача, а отже немає підстав вважати, що саме з цими Умовами була ознайомлена ОСОБА_2

Крім того, цим же рішенням суду встановлено, що в заяві позичальника від 11.05.2006 року найменування позивача вказано як ЗАТ КБ «ПриватБанк», а в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») («Стандарт»), долучених до позовної заяви, зазначено ПАТ КБ «ПриватБанк», що суперечить одне одному, оскільки зміни до статуту Банку щодо реорганізації з ЗАТ в ПАТ відбулись 17 липня 2009 року.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у стягненні з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрат за надання їй правової допомоги з посиланням на відсутність будь-яких документів, які б свідчили про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2015 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір про надання правової допомоги та того ж дня сплатила визначену договором вартість послуг в сумі 3000 грн., що підтверджено оригіналом договору, оригіналом квитанції до прибуткового касового ордера № 11 та розрахунком витрат (а.с. 81, 82, 84, 86).

Колегія суддів вважає, що витрати за надання правової допомоги підлягають до стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» частково в сумі 1102,40 грн., тобто за дві години роботи, оскільки справа про стягнення заборгованості за договором кредиту не є складною, більшість документів від імені відповідача підготовлені та підписані її представником за дорученням ОСОБА_5 (а.с.40,47,48,51,58,69,71,73,75,80).

Посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на те, що саме після проведення представником ОСОБА_3 розрахунків та надання правової допомоги у оскарженні попереднього рішення про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за цим же договором кредиту відповідач подав уточнену позовну заяву про зменшення розміру позовних вимог до 5056,27 грн., а отже 3000 грн. витрат на правову допомогу є обґрунтованими, не заслуговують на увагу, оскільки надання правової допомоги у оскарженні рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська є витратами у іншій справі і не можуть бути віднесені до витрат на правову допомогу у даній справі.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про стягнення витрат по оплаті судового збору в сумі 607 грн. за подання апеляційної скарги, то такі не підлягають до задоволення враховуючи наступне.

Закон від 8 липня 2011 р. N 3674-VI "Про судовий збір", який набрав чинності з 1 листопада 2011 року, не передбачає оплату судового збору за подання скарги на рішення суду в частині відшкодування чи розподілу судових витрат.

У п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» дано роз'яснення про те, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов'язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Отже, відсутні підстави для стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» витрат по оплаті судового збору.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду відповідно до ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Враховуючи вищенаведене, рішення суду слід змінити, стягнувши з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 1102,40 грн. витрат на правову допомогу. В решті рішення суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2016 року змінити.

Сягнути з Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 1102,40 грн. витрат на правову допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: М.Д. Горейко

П.І. Проскурніцький