Справа №473/2487/16-ц 06.02.2017 06.02.2017 06.02.2017
Справа №473/2487/16-ц Головуючий першої інстанції Лузан Л.В.
Провадження №22-ц/784/240/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року, постановлену у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 05 березня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 3 000 грн., зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 30% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що станом на 31 травня 2016 року відповідач не виконує своїх договірних зобов'язань, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, позивач просив позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 24 923 грн. 36 коп.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 серпня 2016 року відкрито провадження у справі (а.с.40).

В подальшому, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: обґрунтувати нарахування підвищеної процентної ставки за користування кредитними коштами, визначитись із підставою нарахування та стягнення комісій та пені однією сумою (2 850 грн.), а також зазначити складові заборгованості (а.с.60).

28 листопада 2016 року на виконання зазначеної ухвали суду позивачем направлено на адресу міськрайонного суду позовну заяву у новій редакції.

Через невиконання зазначеної вище ухвали, наступною ухвалою цього ж суду від 02 грудня 2016 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України (а.с.75).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення міськрайонним судом норм процесуального права, просило ухвалу скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» без руху, а потім залишаючи її без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки позивачем не обґрунтовано нарахування заборгованості та її складових, зокрема процентів за користування кредитними коштами та неустойки.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, вважає висновок суду першої інстанції щодо процесуальної долі позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» помилковим і необґрунтованим, виходячи з наступного.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст.4,510 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права й порушив право юридичної особи на захист її інтересів, з огляду на наступне.

Пред'явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 119 ЦПК України передбачає перелік вимог, яким повинна відповідати позовна заява (заява), а саме: вона повинна містити найменування суду до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви, а також повинні додаватися документи, що підтверджують сплату судового збору.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» роз'яснено що, якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог ст.121 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» у своїй позовній заяві (нова редакція) обґрунтовує підстави нарахування підвищеної процентної ставки та надає на підтвердження наведеного відповідні документи, які, як на його думку, є достатніми для підтвердження його права на звернення до суду з вищевказаною позовною заявою.

Відповідно до ст.120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що до неї додаються, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому, кількісний та якісний склад документів, відповідно до принципу диспозитивності, позивач визначає самостійно.

Виключенням з цього правила є лише пряме зазначення закону, щодо обов'язковості надання певних документів. Іншого законодавець не встановив і вимоги суду, про надання додаткових документів, які, як на його думку, повинні бути у справі, не можна вважати законними.

Відсутність певних доказів, наявність яких суд вважав би за необхідне, або неналежна їх якість, можуть бути підставою для відмови у позові або їх несприйнятті як доказу при їх правовій оцінці.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки. Попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав, у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому залишаючи її без розгляду, міськрайонний суд не врахував зазначені вимоги цивільно-процесуального права.

Зокрема, постановляючи вищевказані ухвали, міськрайонний суд тлумачив положення ст.119 ЦПК України розширено, в наслідок чого висунув позивачеві безпідставні та необґрунтовані вимоги щодо необхідності усунення недоліків у позовній заяві, в той час як такі недоліки, навіть за умови їх наявності, не могли тягнути такого правового наслідку, у зв'язку з чим вчинив процесуальну дію, яку, за виписаних обставин, не повинен був вчиняти.

При цьому, позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» (у новій редакції) містила усі необхідні відомості про права та обов'язки сторін й вимоги про здійснення судом певних дій із зазначенням способу судового захисту інтересів.

Зокрема, позивач сформулював та зазначив підстави виникнення кредитного зобов'язання, права та обов'язки його учасників, вину сторони у невиконанні зобов'язання та правові наслідки цього, а також обставини, якими обґрунтовує свої вимоги та розрахунок заборгованості.

Інші, обставини, які були необхідні суду, повинні були встановлюватися і досліджуватися у судовому засіданні, в тому числі і надання відповідного розрахунку заборгованості.

Отже, зазначені в ухвалі міськрайонного суду від 21 листопада 2016 року недоліки не свідчать про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.119,120 ЦПК України, а тому вважати їх обґрунтованою підставою для залишення позову без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України неможна.

За вказаних обставин, оскаржувана ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням процесуального закону, на підставі п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України, підлягає скасуванню, з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст.303,311,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року - скасувати, а цивільну справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина