АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/199/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМіщенка С. В., Пономаренка В. В.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним догвором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа: ОСОБА_7 про визнання припиненим основного зобов'язання за кредитним договором

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 5 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № DN81AR03110149, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 142 214 грн. 80 коп. на придбання автомобіля, терміном до 4 листопада 2014 року.

Оскільки відповідач своєчасно не виконав зобов'язання за кредитним договором станом на 3 лютого 2016 року має заборгованість - 481 723 грн. 29 коп., яка складається з наступного:

- 88884 грн. 82 коп. - заборгованість за кредитом;

- 45630 грн. 94 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 23338 грн. 04 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 323 869 грн. 49 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110149 від 5 листопада 2007 року в розмірі 481 723 грн. 29 коп.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_7 про визнання припиненим основного зобов'язання, яке виникло за кредитним договором № DN81AR03110149 від 5 листопада 2007 року, посилаючись на те, що 26 березня 2012 року Соснівським районним судом м.Черкаси у справі №2-5424-2011 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 ухвалене рішення про звернення стягнення на предмет застави, відповідно до якого шляхом вилучення у ОСОБА_6 передано ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль Fiat, модель Doblo Panorama, 2007 року випуску. За цим же рішенням суду в рахунок погашення заборгованості позичальника перед банком в розмірі 135 218 грн. 35 коп. надано право банку реалізувати зазначений автомобіль щляхом продажу від імені відповідача будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В подальшому автомобіль був вилучений у ОСОБА_6 та перебував на охоронюваному майданчику банку, але не був реалізований з невідомих причин.

Вважає, що зобов'язання з його боку виконане шляхом виконання рішення про передачу заставного автомобіля банку.

Крім того, зазначив, що заставою були забезпечені вимоги в сумі 191 477 грн. Заборгованість до стягнення за первісним позовом становить 481 723 грн., отже незабезпечені заставою вимоги становлять 290 246 грн., які можуть бути задоволені лише після продажу предмета застави та визначення остаточної суми залишку заборгованості

Оскільки банк скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет застави, а предмет застави, який переданий банку з невідомих причин не реалізований, вважає стягнення заборгованості за первісним позовом передчасним, оскільки залишок заборгованості може бути визначений після реалізації заставного автомобіля.

Стягнення заборгованості та вилучення автомобіля, на думку позивача за зустрічним позовом, є подвійним притягненням до відповідальності за одне й теж саме правопорушення.

Крім того, просив застосувати термін позовної давності до заявлених банком позовних вимог, оскільки дата закінчення дії кредитного договору є 4 листопада 2014 року. Позовна заява подана до суду 4 лютого 2016 року, а тому вважає, що задоволенню підягають тільки вимоги щодо стягнення заборгованості в межах трирічного строку позовної давності - за період з 4 лютого 2013 року по 4 лютого 2016 року, та за пенею відповідно за період 365 днів до дня зверненя до суду (спеціальний строк позовної давності).

В ході розгляду справи відповідач до ухвалення рішення робив заяву про застосування строку позовної давності і просив відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 9 березня 2016 року залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_7

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2016 року в задоволенні первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» та зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Зокрема зазначали, що позивач не погоджується з висновком суду стосовно пропуску ним строку позовної давності, оскільки фактично строк позовної давності звернення до суду починає відраховуватись з наступного дня після закінчення строку повного повернення кредиту. Посилання суду на те, що банк змінив строки виконання зобов'язань за кредитним договором, направивши ОСОБА_6 повідомлення від 10 листопада 2011 року є безпідставним, оскільки вказане повідомлення носить інформативний характер та не свідчить про зміну істотних умов договору у частині зміни строку виконання зобов'язань.

Також, керуючись правовими позиціями Верховного Суду України, викладених у постановах №6-249цс15 від 2 грудня 2015 року та №6-116цс13 від 6 листопада 2013 року, вважають, що заявлені ними позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, неустойки у межах строків позовної давності підлягають повному задоволенню.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до відхилення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 не оскаржується, тому на предмет законності та обґрунтованості судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України, про застосування якого заявлено відповідачем, а тому із зазначеної підстави відмовив у задоволені позову.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 5 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № DN81AR03110149, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 142 214 грн. 80 коп. на придбання автомобіля, терміном до 4 листопада 2014 року.

В забезпечення за кредитним договором був укладений договір застави рухомого майна - придбаного автомобіля Fiat, модель Doblo Panorama, 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_1.

ОСОБА_6, як позичальник, порушив умови виконання кредитних зобов'язань, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредитному договору.

Подаючи зустрічний позов відповідач за первісним позовом просив застосувати до позовних вимог банку позовну давність.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (N 6-116цс13), 30 вересня 2015 року( N 6-154цс15).

Відповідно до умов кредитного договору п.7.1. кредит підлягає поверненню до 4 листопада 2014 року.

Пунктом 2.3.3 кредитного договору передбачено, що банк має право при порушенні умов кредитного договору змінити умови договору та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту шляхом направлення відповідного повідомлення.

10 липня 2011 року за вих. №30.1.0.0/2-174 ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_6 направив повідомлення з вимогою повернути кредит отриманий згідно кредитного договору № DN81AR03110149 від 5 листопада 2007 року, у повному обсязі відповідно до ст.1050 ЦК України. В повідомленні встановлений термін у який необхідно повернути прострочену заборгованість, а у випадку неповерненя - повернути суму кредиту в повному обсязі не пізніше 30 днів з дати одержання повідомлення.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (у справі, що розглядається 4 листопада 2014 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

В правовій позиції, викладеній в постанові від 27 січня 2016 року по справі №6-990цс15, Верховний Суд України зазначив, що у випадку, коли кредитор змінює на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Після невиконання зазначеної вимоги банком був направлений позов до Соснівського районного суду міста Черкаси про звернення стягнення на предмет застави, який задоволено рішенням від 26 березня 2012 року.

Відповідно до п. 9 Постанови №5 від 30.03.2012р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

ПАТ КБ «Приватбанк» в трирічний термін з моменту зміни терміну виконання кредитного зобов'язання, за захистом свого права стягнення заборгованості за кредитним договором до суду не звертався.

Таким чином, колегія суддів вбачає, що, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Отже, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що направляючи відповідачу повідомлення від 10 липня 2011 року, банк змінив строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором, оскільки заявив вимогу про дострокове виконання кредитного зобов'язання, тобто саме з липня 2011 року необхідно відраховувати строк позовної давності по вимогах банку, що виникають з кредитного договору, а відтак загальний строк позовної давності тривалістю у три роки сплинув у липні 2014 року. Тому, банк звернувся до суду поза межами строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення в оскаржуваній частині є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування та задоволення скарги за наведеними у ній доводами колегія суддів не вбачає, оскільки вони суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним догвором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа: ОСОБА_7 про визнання припиненим основного зобов'язання за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :