Провадження № 22-ц/780/302/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 02.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Базель-Фінанс" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БАЗЕЛЬ-ФІНАНС» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БАЗЕЛЬ-ФІНАНС», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни та Києво-Святошинського районного управління юстиції, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання договорів іпотеки недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ТОВ «ФК Базель-Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 14 вересня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1760pv-08-06, за умовами якого позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 150 тис. доларів США зі сплатою 12,90 % річних, а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 1733И/0906, зареєстрований за № з-1027, та договір іпотеки № 1734И/0906, зареєстрований за № з-1029, за умовами яких в іпотеку банку передано будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1524 га по АДРЕСА_2.

У подальшому, ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» набуло права вимоги за вказаними договорами у зв'язку із відступленням такого права ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Вказує, що за відповідачами наявна кредитна заборгованість, на погашення якої просив звернути стягнення на майно шляхом визнання за ним права власності на предмети іпотеки та виселити відповідачів із зазначеного будинку.

У березні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічним позовом, у якому просили визнати вказані договори іпотеки недійсними, посилаючись на те, що при укладенні цих договорів були порушені права їхніх малолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки, в порушення вимог закону, не було отримано згоди органу опіки та піклування, що дає підстави для визнання цих правочинів недійсними.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано договори іпотеки № 1733И/0906 та 1734И/0906 від 14 вересня 2006 року недійсними.

Зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозову С.В. скасувати записи про державну реєстрацію іпотеки за іпотечними договорами № 1733И/0906 та 1734И/0906 від 14 вересня 2006 року у державному реєстрі іпотек. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. подали апеляційні скарги, в яких просили його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 09 березня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року скасовано, позов ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» задоволено. У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» за договором про відкриття кредитної лінії від 14 вересня 2006 року № 1760pv-08-06 (із змінами і доповненнями) звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку, зазначеного у плані під літ. «А», загальною площею 308,3 кв. м, житловою площею 82,2 кв. м, з надвірними будівлями: огорожа з металу та дерева 1-3, колодязь з/б кільця 4 - вартість якого станом на 21 лютого 2016 року становила 5 379 940 грн, та на земельну ділянку площею 0,1524 га, по АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, шляхом набуття у власність ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» зазначених об'єктів нерухомості. Визнано за ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» право власності на вказаний будинок та земельну ділянку. У задоволенні позовних вимог про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ це рішення апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з підстав ненадання судом апеляційної інстанції оцінки доказам того, що банк до надання кредиту та укладання договору іпотеки володів інформацією про наявність у позичальника та іпотекодателя малолітніх дітей, які відповідно до ст.29 ЦК України могли мати право користування нерухомим майном, яке передавалося в іпотеку, відсутності у матеріалах справи доказів недобросовісності іпотекодателя та невиконання судом апеляційної інстанції вимог закону щодо підвищеного захисту інтересів дітей, які не можуть нести негативних наслідків для своїх прав та охоронюваних законом інтересів навіть при невиконанні батьками їх обов'язків щодо захисту цих прав дітей, Скасовуючи вказане рішення, суд касаційної інстанції вказав зокрема на те, що апеляційний суд не виконав вимогу щодо підвищеного захисту інтересів дітей, які не можуть нести негативних наслідків для своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційні скарги відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладеними іпотечними договорами були порушені законні права та інтереси малолітніх дітей, через що їх необхідно визнати недійсними та скасувати записи про державну реєстрацію обтяжень цього іпотечного майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що на забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії 14 вересня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено договори іпотеки № 1733И/0906№ та 1734И/0906, які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. За цими договорами в іпотеку банку передано будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1524 га по АДРЕСА_2 (а. с. 29?32, 36?38, т. 1).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 05 серпня 2000 року (а. с. 178, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_6(а. с. 179, 180, т. 1).

Відповідно до довідки Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 вересня 2013року, ОСОБА_3 зареєстрований і проживає по АДРЕСА_1 з 12 вересня 2006 року (а. с.64,т. 1).

При зверненні до банку із заявою про надання кредиту ОСОБА_3 зазначав, що має двох синів ОСОБА_5, 2002 року народження та ОСОБА_6, 2005 року народження (а. с. 185, т. 2).

З фотокопії довіреності, наданої ОСОБА_9 ОСОБА_4, вбачається, що вона надала обмежений обсяг прав повіреному, оскільки уповноважила його підписати договір іпотеки на земельну ділянку та житловий будинок на умовах на його розсуд (а. с. 67, т. 2).

З фотокопій заяви приватному нотаріусу від 14 вересня 2006 року та довіреності від 12 вересня 2006 року, вбачається, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 не надавали банку заяв щодо відсутності у малолітніх дітей права користування вказаним житловим будинком (а. с. 52, 53, т. 2).

У п. 6 договору іпотеки не зазначено, що іпотекодавець свідчив і гарантував відсутність обтяжень у вигляді права дітей віком до 18 років на користування будинком по АДРЕСА_1 (а. с. 62?64, т. 2).

Крім того з матеріалів справи вбачається, що довідка про склад сім'ї ОСОБА_4 взагалі ніким не витребовувалась, не перевірялось і місце їх проживання.

Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»: «діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем».

Разом з тим, в Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», положення про обов'язкову реєстрацію новонароджених дітей відсутнє, тому місцем проживання дитини до дев'яти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Таким чином, оскільки спірний житловий будинок на час укладення договору іпотеки був єдиним місцем проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які є батьками малолітніх дітей, то вказаний будинок, відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, був також і місцем проживання їх малолітніх дітей- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5.

Так, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 177 СК батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування поміж іншого вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Аналогічне, але дещо розширене положення міститься в ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» - батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до Ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, власники нерухомого майна, в якому майнові права належать дитині, мають право розпоряджатися таким майном з обов'язковим врахуванням потреб та інтересів дитини, зокрема, з додержанням відповідних правил про опіку та піклування (з дозволу органу опіки та піклування), а тому отримання власником майна дозволу органів опіки та піклування на укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, є необхідним не тільки тоді, коли ці договори стосуються майна дитини, але й тоді, коли вони стосуються її майнових прав, зокрема, права на користування жилим приміщенням. Отримання такого дозволу є необхідною умовою законності відповідного правочину.

Згідно з ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що на момент укладення договорів іпотеки між банком та ОСОБА_4, її малолітні діти мали право на житло та проживали у будинку, який був переданий в іпотеку. Оскільки передача нерухомості в іпотеку всупереч вимогам Закону відбулася без попередньої згоди органів опіки та піклування, вказаний правочин не можна визнати таким, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а тому на підставі ст. 215 ЦК України він підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує майнові права малолітніх дітей позивачів за зустрічним позовом, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову про визнання оскаржуваних договорів недійсними.

Доводи апелянтів про те, що діти на час укладення іпотечних договорів не мали права власності та користування на спірний будинок, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах закону.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційні скарги не містять.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням вимог ч.4 ст.338 ЦК України ,колегія суддів вважає, що апеляційні скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б могли бути підставою для його скасування, через що апеляційні скарги підлягають відхиленню із залишенням рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Базель-Фінанс" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: