АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року

по цивільній справі за позовом позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Так, 20 вересня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. У обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на ті обставини, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2008 року та від спільного життя мають неповнолітню дитину: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини між сторонами не склалися, в сім'ї не було взаєморозуміння, виникали сварки і конфлікти, подружні стосунки припинені з серпня 2016 року, сторони разом не мешкають, спільне господарство не ведуть. Спір про розподіл майна між сторонами на теперішній час відсутній. Питання щодо місця мешкання дитини між сторонами з'ясовано. Примирення між сторонами не можливе. Оскільки, їх сім»я розпалась остаточно і примирення є не можливим, позивач просила розірвати шлюб, задовольнивши позов.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 27 вересня 2008 року, який зареєстровано Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 748. Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з позивачкою.

Спільне життя між сторонами не склалося, в сім'ї відсутнє взаєморозуміння, а часті сварки призвели до розладу у сімейних стосунках. Шлюбні та подружні відносин сторони припинили з серпня 2016 року, разом не мешкають, спільне господарство не ведуть, стосунки підтримують, оскільки займаються разом вихованням та утриманням своєї неповнолітньої дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що подружжя стосунки підтримує, спільне господарство не веде не тривалий час та фактично не мешкає разом, однак, відповідач не підтверджує згоду на розлучення, вважає, що примирення між сторонами можливе, спільне мешкання можливе і підтримання шлюбних відносин, оскільки сторони мають спільну неповнолітню дитину, спору стосовно спільно нажитого майна зараз немає, але належних заходів до збереження шлюбу та вирішення питань подружнього життя сторони не приймали, раніше до суду з питанням про розірвання шлюбу не зверталися, на цей час можливим примирення сторін і збереження сім'ї сторін та не можливим розірвання шлюбу між ними.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Сімейним кодексом України передбачено обов`язок суду з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та вжити заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства ( ч.1 ст. 112, ч.1 ст. 111 СК України ).

Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу ( ч.2 ст. 112 СК України ).

Згідно п.10 роз'яснень ППВС України №11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.110 СК України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст.215 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Згідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз ст.111 СК України дає підстави говорити про те, що ця норма закону є диспозитивною.

Диспозитивність вказаної норми підкреслюється і у постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком. У п. 10 Постанови визначено, що судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою яка полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, зобов'язує суд до вжиття заходів по збереженню сім'ї. Однак, суди повинні уникати формального застосування цієї норми і за будь-яких обставин надавати строк на примирення. Такий строк може бути наданий лише у тому випадку якщо суди, повно та всебічно з'ясовували фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховували наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечили участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін і прийшли до висновку що вжиття заходів до примирення подружжя буде не виключно формальною дією, а дійсно допоможе зберегти сім'ю.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є передчасним, яке ґрунтувалось на неповному з»ясуванні обставин у справі та не були вжиті заходи щодо примирення, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у розірванні шлюбу між сторонами.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року було зупинено провадження по справі та надано сторонам строк для примирення - один місяць.

На теперішній час, після спливу строку для примирення шлюб сторонами не було збережено.

Позивач категорично заперечила можливість збереження шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними неможливе, а відповідач у наданий для примирення час не вживав будь-яких дій.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що сім'я у сторін існує формально і розпалася остаточно, примирення сторін є неможливим, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, як таке що постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1157 грн. 54 коп.

Відповідно до вимог ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 748 від 27 вересня 2008 року - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачці - ОСОБА_2, відповідачу - ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1157 грн. 54 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

І.А.Єлізаренко