Справа № 452/542/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"12" січня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого - судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

представника позивача адвоката Бойка Н.Р.,

представника відповідача Шеховича Я.Д.,

представника третьої особи адвоката Лихви Н.Д.,

третьої особи ОСОБА_4,

його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту проживання однієї сім'єю із спадкодавцями, визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення процедури приватизації земельної частки (паю),

встановив:

ОСОБА_6 25.02.2016 року пред'явила позов до Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме:

на житловий будинок по АДРЕСА_1;

земельну ділянку площею 0,25 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,1254 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, які ОСОБА_8 успадкувала після смерті сестри ОСОБА_9, однак документів про право на спадщину не отримала;

земельні ділянки розмірами: 0,9627 га, 0,0151 га, 0,0471 га, 1,2926 га та 0,0471 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, що належали ОСОБА_8;

земельну ділянку площею 0,0471 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, яку ОСОБА_8 успадкувала після смерті ОСОБА_9, але документів про право на спадщину не отримала.

Також ОСОБА_6 звернулася із вимогою про визнання за нею права на завершення процедури приватизації (відведення земельної частки (паю) в натурі (на

місцевості) та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0152 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сад) на підставі сертифікату серії НОМЕР_1 та розпорядження голови Самбірської РДА № 639 від 27.11.2009 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та успадкувала це право після смерті сестри ОСОБА_9, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

У обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 померли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відповідно, котрі були рідними сестрами, самотніми, неодруженими та проживали у АДРЕСА_1 і вона, позивач, з 1998 року здійснювала за ними догляд, матеріально утримувала їх та проживала з ними однією сім'єю.

На підставі рішення Самбірський міськрайонний суд Львівської області від 21 липня 2015 року було встановлено факт проживання її, позивача, з 1998 року однією сім'єю з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до дня їх смерті.

Після смерті ОСОБА_8 вона, позивач, будучи спадкоємцем четвертої черги, звернулася до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, однак нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадкове майно відмовив через відсутність правовстановлюючих документів на це майно.

Дані оригінали документів, а саме: реєстраційне посвідчення на житловий будинок, державні акти на право власності на земельні ділянки, свідоцтво про право на спадщину за законом та витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності були втрачені, про що зроблені оголошення в пресі.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 збільшила розмір позовних вимог та просила встановити факт проживання її з 1998 року однією сім'єю з ОСОБА_9, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що вона, позивач, з 1998 року здійснювала за ними догляд, матеріально їх утримувала та проживала однією сім'єю незважаючи на те, що проживали в різних будинках, так як ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відмовлялися проживати разом у її, ОСОБА_6, будинку, по тій причині, що звикли жити у своєму будинку, у своїй обстановці, не хотіли почувати себе обузою. Незважаючи на це, у них був спільний бюджет та розподілені обов'язки, гроші витрачали на придбання продуктів харчування, медикаментів, речей першої необхідності та ведення домашнього господарства.

Представник позивача під час судового розгляду у підтримання позовних вимог ОСОБА_10 посилався на обставини, викладені в позовній заяві та доповненні до неї, а також на відсутність впливу рішення суду у даній справі на права і обов'язки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_11 та ОСОБА_4

Представник відповідача Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області - сільський голова Шехович Я.Д. позов визнав, посилаючись на те, що попередній сільський голова визнав заяву ОСОБА_10 про встановлення факту проживання її однією сім'єю із спадкодавцями, яка розглядалася в порядку окремого провадження, однак, у письмовому запереченні проти позову заперечив (т. 1 а.с. 45-46).

Третя особа ОСОБА_11 та її представник адвокат Лихва Н.Ф. заперечували у задоволенні позову, посилаючись на те, що саме, ОСОБА_11, котра проживала поруч із ОСОБА_9 та ОСОБА_8, проживала однією сім'єю із ними протягом останніх п'яти років, а також здійснювала за ними догляд, з приводу чого ними поданий до суду позов.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечували факт проживання ОСОБА_6 однією сім'єю із ОСОБА_9 та ОСОБА_8, мотивуючи тим, що спадкодавці були одинокими жінками, яким територіальним центром був призначений соціальний працівник для здійснення догляду. Крім того, ОСОБА_4, як спадкоємць, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті двоюрідної тітки ОСОБА_8 і тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Вислухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, їх представників та показання свідків, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з такого.

Згідно ст. 15 та ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 цього Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Із ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю вбачається, що встановлення факту за заявою ОСОБА_6 пов'язане з вирішенням спору про право на спадкування майна після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8 між можливими іншими спадкоємцями четвертої черги, зокрема ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 74-76).

У провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_11 про визнання за нею права на спадкове майно після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Із спадкової справи відомо, що ОСОБА_4 05.10.2015 звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його двоюрідної тітки ОСОБА_8, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 93) і тому відповідно до ст. 1269 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

Отже, рішення суду у даній справі за позовом ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однієї сім'єю із ОСОБА_9 та ОСОБА_8, визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення процедури приватизації земельної частки (паю) може вплинути на права третіх осіб ОСОБА_11 та ОСОБА_4, у зв'язку з чим суд постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову представником відповідача - Стрілковицьким сільським головою і продовжив судовий розгляд.

Із свідоцтва про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 (а.с. 11).

Із довідок, виданих виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради Самбірського району та витягу з погосподарської книги відомо, що на день смерті ОСОБА_9 в будинку по АДРЕСА_1 крім неї постійно проживала її сестра ОСОБА_8, котра відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї (т. 1 а.с. 16, 72-73,107, 108).

Навпаки, ОСОБА_8 після смерті її сестри ОСОБА_9 01.04.2014 одержала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається із земельної ділянки, площею 0,9627 га, яка призначена для сільськогосподарського виробництва та розташована на території Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області (т. 1 а.с. 21).

Ураховуючи наведене, факт проживання однією сім'єю із ОСОБА_9 не має юридичного значення і тому судом його встановлення не вирішується.

Із свідоцтва про смерть видно, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 12) і тому у цей день внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_8 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини має юридичне значення.

У обґрунтування даного факту ОСОБА_6 подала такі докази:

1. Довідку, видану 6 жовтня 2015 року Стрілковицьким сільським головою Хробак О.В., про те, що ОСОБА_6 здійснювала догляд за одинокими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 67)

2. Також позивач у підтвердження своїх вимог посилалася на показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17

Так, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали, що приблизно у 1992 році вони почали допомагати ОСОБА_9 та ОСОБА_8, у яких була господарка і їм була потрібна допомога, а саме: сіно косити, випасати корову, яку допомагали купувати, садити город та орати поле, перекривали дах на будинку. Спільно вони святкували різні свята, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 називали дітей ОСОБА_6 внуками, а вони кликали їх бабцями. ОСОБА_6 доглядала їх, варила їм їсти, купувала ліки та надавала всяку допомогу.

Свідок ОСОБА_16 показала, що вона раніше працювала ветлікарем в Стрілковицькій ветеринарній дільниці і ОСОБА_18 та ОСОБА_6 зверталися за допомогою, бо в ОСОБА_8 захворіла корова і вона, ОСОБА_16, її лікувала, а також бачила як ОСОБА_18 допомагав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по господарству, перекривав дах і тому вважала, що то їхні родичі.

Свідок ОСОБА_17 показала, що вона була присутня під час того, як ОСОБА_14 привозила до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ліки, продукти харчування і до смерті ОСОБА_8 вона, ОСОБА_17, була переконана, що та є рідною бабою ОСОБА_14

Однак, надані позивачем докази достовірно не підтверджують факт проживання ОСОБА_6 однією сім'єю із ОСОБА_8 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Так, у вказаній довідці не зазначено, що ОСОБА_6 проживала однією сім'єю з ОСОБА_9 та ОСОБА_8, а тільки про те, що здійснювала догляд за ними, але в який період часу і скільки - сільська рада такими даними не володіє (т. 1 а.с. 67).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради від 01.09.2015 р. № 1302, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 проживала одна. Одинока (т. 1 а.с. 107).

Із витягу з погосподарської книги за 2006-2010 роки, довідки про склад сім'ї та облікових карток об'єкта по господарського обліку на 2011- 2015 роки вбачається, що ОСОБА_9 та її сестра ОСОБА_8 складали одну сім'ю, а ОСОБА_6 записана членом сім'ї у дворі, головою якого є її чоловік ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 207, 208-211, 212-213, 214-215, 216-217, 218-219, 216-223).

Із реєстраційного посвідчення, виданого Самбірським МБТІ, відомо, що будинок по АДРЕСА_1 по ? частині належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 19).

Сама позивач не посилалася на те, що вона спільно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_8, а показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_6 була пов'язана веденням спільного господарства і наявністю спільного бюджету із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд оцінює критично, оскільки дані свідки є близькими родичами позивача - чоловіком та дочками відповідно.

Свідок ОСОБА_16 більше 8 років вже не працює у Стрілковицькій ветеринарній дільниці і тому її показання не відносяться до подій п'ятирічної давності до дня відкриття спадщини, а свідок ОСОБА_17 показала про обставини стосунків між ОСОБА_14 і ОСОБА_9 та ОСОБА_8, але не про те, що ОСОБА_6 була пов'язана спільним побутом із ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Також, ні за законом, ні за договором ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_9 і ОСОБА_8 з другого боку не мали взаємних прав та обов'язків.

Крім того, за клопотанням третіх осіб та їх представників були допитані свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_21, котрі не заінтересовані у результаті розгляду справи.

Так, свідок ОСОБА_19 показала, що з 2002 року вона працює на посаді секретаря Стрілковицької сільської ради і знала ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як односельчан, так і по роботі, вони проживали у с. Стрілковичі і мали по ? частині будинку по АДРЕСА_1, були пенсіонерами за віком та учасниками війни - переселеними, одинокими. Здійснювала за ними догляд соціальний працівник ОСОБА_21 Померла ОСОБА_9 у квітні 2013 року, вона була старша від ОСОБА_8 на 11 років, допомога на поховання була виписана на сестру. ОСОБА_8 допомогу на поховання не могла отримати і тому дала доручення на сусідку ОСОБА_23, котра взяла таку допомогу у відділі Пенсійного фонду. У липні 2015 році померла ОСОБА_8 і вона, ОСОБА_8, виписала теж свідоцтво про смерть ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були замкнуті, ніхто до них не приходив. ОСОБА_8 тримала корову, але за 3 роки перед смертю її продала, лишки с/г продукції продавала на ринку в Самборі, де також продавала різні трави. ОСОБА_8 не хотіла вчиняти жодного заповіту, для отримання вкладу у відділенні Ощадбанку приходила до сільської ради і дала довіреність на соціального працівника ОСОБА_21, котра отримувала ці гроші. Всі

довідки, зокрема в газову контору, для субсидії поновлювала ОСОБА_21 Вони жили тим, що дуже дорожили своїм будинком, оскільки жили із-за молоду дуже бідно.

Свідок ОСОБА_20 показала, що до цього року вона працювала фельдшером в с. Стрілковичі і бачила, що останні роки приходила ОСОБА_11, щоб надати медичну допомогу ОСОБА_8 До ОСОБА_9 вона, ОСОБА_20, також часто приходила, бо її кликала ОСОБА_8. ОСОБА_6 ніколи не викликала її до ОСОБА_9 чи ОСОБА_8 Коли вона приходила останній раз, то викликала її ОСОБА_11 Коли вона надавала їм обом допомогу, з родини ОСОБА_6 вона нікого не бачила.

Свідок ОСОБА_21 показала, що вона працює соціальним працівником у Самбірському районному територіальному центрі соціального обслуговування і згідно договору, укладеного між управлінням і ОСОБА_9 та ОСОБА_8, здійснювала догляд за сім'єю ОСОБА_16, котрі були особами похилого віку, допомагала їм в покупках, приготуванні їжі, прибиранні і все що вони просили і що стосувалося виконання її службових обов'язків, гроші давали безпосередньо ці особи. Обов'язки соціального працівника вона виконувала з 1995 року. Сім'ю ОСОБА_6, ОСОБА_11 та ОСОБА_4 вона не знає і нікого із них біля ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не бачила. ОСОБА_9 була старша, ОСОБА_8 молодша. Спочатку ОСОБА_9 була ходяча, потім злягла. ОСОБА_8 в основному сиділа вдома, але також ходила на ринок і продавала лишки продуктів. Вона, ОСОБА_21, також зверталися до лікаря і фельдшера у с. Стрілковичі з метою надання медичної допомоги ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Із довідки, виданої Самбірським районним територіальним центром соціального обслуговування вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебували на обслуговуванні в цьому центрі з травня 1995 року і до дня їх смерті. Догляд за ними здійснювала соціальний працівник ОСОБА_21 (т. 1 а.с. 247).

Отже, відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_6 проживала однією сім'єю із ОСОБА_8 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, так як позивачем не надано докази про спільне проживання із спадкодавцем ОСОБА_8, їх пов'язаність спільним побутом, а також про наявність взаємних прав та обов'язків.

Навпаки, із доказів, наданих третіми особами, видно, що ОСОБА_6 не проживала однією сім'єю із ОСОБА_8 протягом п'яти років до часу відкриття спадщини.

У зв'язку, що відсутні підстави для визнання факту проживання ОСОБА_6 зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини і тому вона не має права на спадкування за законом у четверту чергу, її позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_6 до Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту проживання однієї сім'єю з ОСОБА_8 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення процедури приватизації земельної частки (паю).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом

десяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя