АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/638/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Гринчука Р.С., Пастощука М.М.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представників позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 лютого 2017 року,

встановила:

У серпні 2016 року фізична особа - підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

ФОП ОСОБА_4 зазначив, що сторони тривалий час знаходилися у приятельських стосунках, здійснювали підприємницьку діяльність та орендували суміжні торгівельні приміщення. Протягом 2014-2016 років позивач перерахував на рахунок ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 245 500 грн., частину з яких останній не повернув йому. ОСОБА_5 набув ці кошти без будь-якої правової підстави та збагатився за рахунок позивача.

У зв'язку з цим, ФОП ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 223 500 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 лютого 2017 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_5 одержав грошові кошти від позивача в порядку здійснення сторонами спільної підприємницької діяльності та на підставі існуючих між ними зобов'язальних правовідносин, а ФОП ОСОБА_4 не довів безпідставність набуття відповідачем указаних коштів.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_4 зареєстрований у встановленому законом порядку як особа, що здійснює підприємницьку діяльність.

З 25 вересня 2013 року до 26 липня 2016 року ОСОБА_5 також здійснював підприємницьку діяльність.

На підставі договорів оренди індивідуально визначеного нерухомого майна від 1 жовтня 2013 року сторони орендували у товариства з обмеженою відповідальністю «Мебіон» торгівельну площу магазину по АДРЕСА_1.

Протягом 2014-2016 року ФОП ОСОБА_4 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_5 грошові кошти:

-20 000 грн. за платіжним дорученням № 358 від 3 листопада 2014 року;

-12 000 грн. за платіжним дорученням № 360 від 10 листопада 2014 року;

-1 500 грн. за платіжним дорученням № 361 від 13 листопада 2014 року;

-13 000 грн. за платіжним дорученням № 364 від 20 листопада 2014 року;

-4 000 грн. за платіжним дорученням № 365 від 12 грудня 2014 року;

-6 000 грн. за платіжним дорученням № 366 від 16 грудня 2014 року;

-40 000 грн. за платіжним дорученням № 367 від 17 грудня 2014 року;

-5 000 грн. за платіжним дорученням № 368 від 25 грудня 2014 року;

-10 000 грн. за платіжним дорученням № 386 від 10 березня 2015 року;

-23 000 грн. за платіжним дорученням № 469 від 9 грудня 2015 року;

-18 000 грн. за платіжним дорученням № 522 від 13 квітня 2016 року;

-11 000 грн. за платіжним дорученням № 527 від 27 квітня 2016 року;

-33 000 грн. за платіжним дорученням № 531 від 19 травня 2016 року;

-1 000 грн. за платіжним дорученням № 533 від 25 травня 2016 року;

-23 000 грн. за платіжним дорученням № 536 від 27 травня 2016 року;

-25 000 грн. за платіжним дорученням № 544 від 24 червня 2016 року,

а всього 245 500 грн.

За ці кошти ОСОБА_5 придбавав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Блюм Україна» товар, який доставлявся перевізником до місця здійснення ФОП ОСОБА_4 торговельної діяльності.

Крім того, ОСОБА_5 повернув частину коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_4:

-7 000 грн. за платіжним дорученням № 8 від 10 квітня 2014 року;

-4 000 грн. за платіжним дорученням № 19 від 12 серпня 2014 року;

-7 000 грн. за платіжним дорученням № 20 від 25 вересня 2014 року;

-4 000 грн. за платіжним дорученням № 93 від 9 квітня 2015 року,

а всього 22 000 грн.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Частиною 1 статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої особи в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 2 жовтня 2013 року (справа № 6-88цс13) і від 3 червня 2015 року (справа № 6-100цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В силу ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази у справі вказують на те, що ФОП ОСОБА_4 перерахував на рахунок ОСОБА_5 грошові кошти як плату за товар, який був придбаний останнім у третьої особи і доставлений позивачеві.

Отже, ці кошти не є безпідставно набутими відповідачем та не підлягають поверненню ФОП ОСОБА_4 у порядку глави 83 ЦК України.

Позивач не надав суду достатніх та об'єктивних доказів про безпідставність набуття ОСОБА_5 грошових коштів, а тому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов ФОП ОСОБА_4 є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаних висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм закону, тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ Р.С. Гринчук

/підпис/ М.М. Пастощук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Стефанишин С.Л.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 5