АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/129/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМіщенка С. В., Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М. , Гаджієва Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 та представника ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа - Орган опіки та піклування м.Черкаси про встановлення факту спільного проживання та батьківства, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_9, третя особа - Орган опіки та піклування про встановлення факту спільного проживання та батьківства, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_11, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 1985 року.

Шлюб між ними було розірвано 14 вересня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1. Розірвання шлюбу відбулось лише формально, а фактично вони продовжили проживати разом в одній квартирі, вели спільне господарство, виховували доньку, відпочивали, святкували сімейні свята, вирішували сімейні питання.

В період спільного проживання однією сім'єю, за спільною згодою та спільними зусиллями ними, в 2009 році була усиновлена дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку з тим, що між ними не було зареєстровано шлюб, відомості до свідоцтва про народження в графу про батька дитини, було внесено відповідно до ст. 135 СК України. ОСОБА_11 особисто висловлював бажання оформити батьківство, але не встиг.

ОСОБА_11 повністю визнавав ОСОБА_8 своєю дочкою - любив її, приймав активну участь у її догляді, лікуванні, вихованні, утриманні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У визначений законодавством термін до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись громадянська дружина померлого ОСОБА_7 (позивачка) від свого імені та від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_8 та рідна сестра померлого - ОСОБА_9

Саме для отримання права на спадкування виникла необхідність встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_11 та ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу та факт того, що ОСОБА_11 є батьком ОСОБА_8

Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_11 та ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу підтверджується копією акту складеного та підписаного сусідами.

Незважаючи на те, що на момент смерті ОСОБА_11 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, фактично, починаючи з початку 2001 року вони проживали спільно у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, що також підтверджується актом від 7 грудня 2015 року, заявою до директора КП «Черкасиводоканалу» Овчаренка С.В. від 10 червня 2013 року про здійснення перерахунку за водопостачання за адресою: АДРЕСА_1.

Квартиру АДРЕСА_1 вона отримала у постійне користування, як працівник Черкаського обласного кооперативно-державного об'єднання по агропромисловому будівництву «Обларгробуд», що підтверджується ордером на житлову площу в гуртожитку НОМЕР_2 від 29 листопада 1989 року.

Лише 17 травня 2004 року вказану квартиру Черкаське обласне кооперативно - державне об'єднання по агропромисловому будівництву «Облагробуд» передало ОСОБА_11 у приватну власність шляхом оформлення договору дарування.

Відповідачем по даній справі є рідна сестра померлого ОСОБА_9, оскільки вона також претендує на вказану квартиру, інші спадкоємці відсутні.

В даному випадку між сторонами існує фактично спір про право цивільне щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_11 і такий спір має вирішуватися в порядку позовного провадження.

Просила суд встановити факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; встановити факт, що ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову про встановлення факту батьківства, ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на його незаконність, просила рішення суду скасувати у вказаній частині та ухвалити в цій частині нове рішення про встановлення факту, що ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_9 - ОСОБА_10 також подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінки доказів при встановленні обставин та порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_13 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_11

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до задоволення, а скарга представника ОСОБА_9 - ОСОБА_10 - до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом установлено, що 28 листопада 1985 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, який розірвано 14 вересня 1999 року (т.1 а.с.10)

ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Черкаси про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 25 листопада 2003 року зроблено відповідний запис за №11. (т.1 а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про усиновлення Серія НОМЕР_3 від 4 червня 2009 року, яке видане на підставі рішення № 2о-86-09 від 8 травня 2009 року Соснівським районним судом м.Черкаси її усиновлювачами є ОСОБА_11 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 від 4 червня 2009 року матір'ю дитини зазначена ОСОБА_7, а батьком - ОСОБА_11 (т.1 а.с.11)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_5 від 15 жовтня 2013 року. (т.1 а.с.9)

Після смерті ОСОБА_11 залишилось спадкове майно - квартира АДРЕСА_1.

Позивачка в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_8 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Відповідачка є рідною сестрою померлого ОСОБА_11 і також подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Через розбіжності відомостей про батька у актовому записі про народження та відомостей про батька у свідоцтві про народження у малолітньої ОСОБА_8 виникли перешкоди в оформленні та отриманні спадщини після смерті ОСОБА_11 в нотаріуса.

Наведене свідчить, що між сторонами виник спір про право цивільне, який підлягає розгляду в позовному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст. 55 КпШС України (1969 рок у) при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я, по батькові батька дитини записані за її вказівкою.

У позовній заяві ОСОБА_7 стверджувала, що батьком дитини є ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Розглянувши в порядку ст.353-355 ЦПК України справу з подібних правовідносин, Верховний Суд України у постанові від 25 лютого 2015 року по справі № 620цс15 дійшов до правового висновку, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства.

Тому, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_8 була народжена до 1 січня 2004 року, суд першої інстанції до даних правовідносин про встановлення батьківства неправомірно застосував норми Сімейного кодексу України та безпідставно відмовив в задоволені позовних вимог ОСОБА_7 в частині визнання батьківства.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України 1969 року, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.?53 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР.

Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

З урахуванням положень ст. 212 ЦПК, жоден доказ не має для суду наперед установленого значення для суду, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_7, вказала, що вони із ОСОБА_11 проживали спільно, навіть після розлучення в 1999 році, вели спільне господарство, виховували дочку, відпочивали, святкували сімейні свята, вирішували сімейні питання до самої його смерті. Позивачкою було долучено фототаблиці із зображенням їхньої сім'ї на яких відображений і ОСОБА_11

Відповідно до свідоцтва про усиновлення від 4 червня 2009 року Серія НОМЕР_3 від 4 червня 2009 року ОСОБА_11 та ОСОБА_7 були записані як усиновлювачі ОСОБА_8 Дане свідоцтво ОСОБА_11 при житті визнавалось та не оспорювалось.

Також при житті ОСОБА_11 здійснював обов'язки батька відносно ОСОБА_8, які відповідно до ст. 61 КпШС полягають у зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивачкою доведено, що ОСОБА_11 визнавав факт свого батьківства по відношенню до ОСОБА_8 при житті, чого вимагає ст. 53 КпШС України, яка підлягає до застосуванню до даних правовідносин, а тому позовні вимоги у вказаній частині підлягають до задоволення.

Таке рішення суду в цій частині захищає права та інтереси дитини і кореспондується з Конвенцією про права дитини (20 листопада 1989 року).

Зокрема у статті 3 Конвенції зазначено:

1. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

2. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стосовно доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_9 - ОСОБА_10 щодо відмови в задоволенні вимог про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_7 однією сім'єю без шлюбу, колегія суддів зазначає наступне.

Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови від 30 травня 2008 року №7 із змінами «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч.1 п.5 ст.256 ЦПК України, суд вправі встановити факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як вбачається з акту від 31 березня 2014 року, засвідченого головою КСН «Припортовий» в м. Черкаси, ОСОБА_7 з початку 2001 року і до смерті ОСОБА_11 дійсно проживала з ним однією сім'єю разом в одній квартирі як чоловік та жінка, вели спільне господарство, також разом виховували свою дочку ОСОБА_8, відмічали свята, відпочивали та святкували дні народження, мали спільні інтереси.

Згідно акту від 7 грудня 2015 року, посвідченого директором ТОВ «ЖЕК «Будівельник», власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_11 фактично в своїй квартирі не проживає з 2001 року. З його слів стало відомо, що в даній квартирі вони роблять ремонт по мірі можливості власними силами, а фактично зі своєю дружиною ОСОБА_7 та дочкою ОСОБА_8 мешкають в квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

Європейським судом з прав людини у справі «Джонсон проти Ірландії» було встановлено, що заявники прожили спільно близько п'ятнадцяти років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 «положення про встановлення батьківства, викладені у ч.3 ст.53 КпШС України, дають підстави для визнання ознаками сім'ї фактичних шлюбних відносин».

З огляду на це, ухвалюючи оскаржуване рішеня, суд правильно визнав за доцільне встановити факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується колегія суддів, оскільки такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону, зокрема узгоджується з положеннями ст.3 СК України та ст.ст.58,59 ЦПК України, а також з практикою Європейського суду з прав людини у подібних правовідносинах.

На користь такого висновку свідчить також і той факт що ОСОБА_7 після розірвання шлюбу, проживаючи спільно з ОСОБА_11, усиновила ОСОБА_8, у свідоцтві про її народження записана її матір'ю, а ОСОБА_11 - записаний її батьком, тобто останній за життя, поряд з іншими наведеним обставинами визнавав це і не оспорював.

Проте, встановлюючи даний факт, суд послався на ст. 256 ЦПК України (2004 року), однак дана норма закону діє з 1 вересня 2005 року і зворотної дії у часі не має.

Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Колегія суддів вбачає, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можливе з 1 вересня 2005 року, тобто з моменту набрання законної сили п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, а не з 1 січня 2004 як про це зазначив суд в оскаржуваному рішенні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не в повній мірі врахував всі обставини справи і зокрема, зазначені вище норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині встановлення початкової дати періоду проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_11 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо встановлення батьківства.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Понесені ОСОБА_7 судові витрати при подачі апеляційної скарги за сплату судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_9 відповідно до ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа - Орган опіки та піклування м.Черкаси про встановлення факту спільного проживання та батьківства змінити.

Скасувати рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 жовтня 2016 року в частині відмови у позовних вимогах ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа - Орган опіки та піклування м.Черкаси про встановлення факту спільного проживання та батьківства, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа - Орган опіки та піклування м.Черкаси про встановлення факту спільного проживання та батьківства задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення про те, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 жовтня 2016 року в частині встановлення початкової дати періоду проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_11 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2 січня 2004 року змінити та встановити такий факт з 1 вересня 2005 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 судові витрати, понесені при подачі апеляційної скарги за сплату судового збору в розмірі 606 грн. 32 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :