У Х В А Л А

13 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_4 до членів правління Садівничого товариства «Озерне»: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди,

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 9 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання йому відповідачами майнової та моральної шкоди. Члени правління СТ «Озерне»: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, здійснюють свої повноваження від імені юридичної особи - СТ «Озерне», а тому вони є неналежними відповідачами і не можуть нести перед позивачем цивільно-правову відповідальність із відшкодування шкоди; вимог до СТ «Озерне», яке є належним відповідачем у справі, не заявлено.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 28 грудня 2006 року, як суд касаційної інстанції, виходив із того, що встановлені Законом України «Про статус суддів» норми щодо матеріального і побутового забезпечення суддів, їх соціальний захист не можуть бути скасовані чи звужені без відповідної компенсації, а тому дії відповідача по відключенню електропостачання до квартири позивача, який сплачував надані послуги за пільговим тарифом, є неправомірними.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 15 листопада 2006 року, як суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції виходив із того, що суди розглядаючи справу допустили порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до членів правління Садівничого товариства «Озерне»: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко