Номер провадження: 22-ц/785/1259/17
Головуючий у першій інстанції Смаглій М.В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Заїкіна А.П.,

Калараш А.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2011 року у цивільній справі за поданням начальника Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження виїзду ОСОБА_1 за межі України,

встановила:
02.06.2011 року начальник Відділу державної виконавчої служби БілгородДністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (далі ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ) звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 , мотивуючи його тим, що в провадженні відділу знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-852 від 29.08.2001р., виданого Білгород-Дністровським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилався на те, що у ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ мається виконавче провадження, відкрите на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2002 року, копії якої направлені сторонам та суду.

30.05.2011 року до ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ надійшла заява стягувача про тимчасове обмеження виїзду ОСОБА_1 за межі України, у зв`язку з тим, що боржник, маючи заборгованість зі сплати аліментів, оформлює відповідні документи для виїзду за кордон.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2011 року подання було задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування даної ухвали та постановлення нової, якою відмовити у задоволенні подання, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв`язку з чим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

В свою чергу, позивач ОСОБА_2 надала суду апеляційної інстанції свої письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких також просила суд розглянути справу у її відсутність (а.с.45-46).
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що наявність у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, є достатньою підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.
Однак, з таким рішенням суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.
Так, ст. 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про заборону виїзду за межі України вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Зазначені питання регулюються як Законом України № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-ХІV), так і Законом України № 3857-XII «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон №3857-ХІІ).

Статтею 6 Закону № 3857-ХІІ встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язань.

Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Пунктом 8 ст.19 Закону України «Про держану прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, якими згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі на підставі судового рішення.

У відповідності до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Таким чином, в даному випадку основним питанням є з`ясування того, чи ухилявся боржник від покладених на нього рішенням суду зобов`язань по сплаті аліментів.

Вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

У разі встановлення вказаних обставин, це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Тобто, у відповідності до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням можуть свідчити будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Однак, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження подання начальника ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_1 ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього судом, відсутні докази про вжиття державним виконавцем належних заходів щодо встановлення майна боржника.

В матеріалах справи мається лише розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментам, який станом на 30.04.2011 року складав 9 542,85 грн. (а.с.15-16).
Однак, судом не було враховано, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Белста», куди і був направлений для виконання виконавчий лист № 2-852 від 29.08.2001 року, виданий Білгород-Дністровським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Більше того, із письмових заперечень ОСОБА_2 , наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що на момент направлення виконавчого листа № 2-852 від 29.08.2001 року для виконання в ТОВ «Белста», заборгованість ОСОБА_1 за цим виконавчим листом складала 26 747,25 грн.

Зазначені обставини, а також те, що на час постановлення оскаржуваної ухвали суду, заборгованість ОСОБА_1 значно зменшилась і складала вже 9 542,85 грн., свідчать про те, що ОСОБА_1 не ухилявся від виконання свого обов`язку по погашенню заборгованості по аліментам, а постійно погашав цю заборгованість.
Та обставина, що станом на 22.06.2015 року, тобто на момент досягнення дитиною повноліття, заборгованість ОСОБА_1 складала 26 747,25 грн., на що є посилання в запереченнях на апеляційну скаргу, в даному випадку правового значення не відіграє, оскільки предметом розгляду є ухвала суду від 15 червня 2011 року.

Крім того, відповідно до листа начальника Білгород-Дністровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 27.12.2016 року, №03-33-52743, станом на 27.12.2016 року вказана заборгованість зменшилась і складала вже 16 876,50 грн. (а.с.47).
Разом з тим, існування вказаної заборгованості жодним чином не свідчить про ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків по сплаті аліментів, так як виконавчий лист перебуває на виконанні в бухгалтерії ТОВ «Белста» і обов`язок по утриманню із заробітної плати ОСОБА_1 аліментів і перерахуванню їх на користь стягувача ОСОБА_2 , є не обов`язком боржника, а обов`язком працівників бухгалтерії ТОВ «Белста».

Більш того, згідно довідки Генерального директора ТОВ «Белста», заборгованість за виконавчим листом № 2-852 від 29.08.2001 року у ОСОБА_1 відсутня (а.с.36).

Зазначені обставини безспірно свідчать про відсутність винних дій з боку боржника ОСОБА_1 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу № 2-852 від 29.08.2001 року. Тобто, у разі, якщо така заборгованість існує, то це не свідчить про ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів.
Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її спростовують, ухвалу постановлено з порушенням вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити начальнику ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області у задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2011 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити начальнику Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області у задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

А.П. Заїкін

А.А. Калараш