Справа № 150/8/17
Провадження по справі №2/150/20/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Суперсона С.П.,

за участі:

секретаря Бровко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки і піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

У позові зазначено, що 06 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2013 року шлюб було розірвано. Від шлюбу народилася дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично шлюбні стосунки було припинено з березня 2013 року і з того часу позивач з відповідачем проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують. За цей час відповідач жодного разу здоров'ям сина не цікавився, участі у вихованні та утриманні не приймав.

З огляду на викладене, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3

У судове засідання позивач не зявилася, подала заяву, відповідно до якої позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві.

Відповідач до суду не з'явився, теж подав заяву про розгляд спраи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи - голова органу опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації також подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у відсутність їхнього представника, висновок органу опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації від 12.12.2016 №01.1-38/3893 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1» підтримує в повному обсязі.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ОСОБА_2 є батьком малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 8), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №6 (а.с. 11).

Втім, рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області у справі №150/438/13-ц від 12 червня 2013 року присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 500 грн. щомісячно. На підставі даного рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №38970252 від 19.07.2013 по примусовому виконанню виконавчого листа №150/438/13-ц.

Втім, як слідує із довідки, виданої ст. державним виконавцем Чернівецького районного відділу ДВС №3822/2-27 від 04.11.2016, вона не отримувала аліментів за виконавчим листом №150/438/13-ц.

З пояснень сусідів позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, вбачається, що відповідач до дитини не навідується, життям та здоров'ям не цікавиться (а.с. 39, 40).

Заявою ОСОБА_2 від 29.06.2016, посвідченою приватним нотаріусом та зареєстрованою в реєстрі за №876, стверджується, що він підтверджує факт ухилення від виконання своїх батьківських прав по догляду вихованню та утриманню малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також даною заявою ОСОБА_2 дає свою згоду на позбавлення відповідача у судовому порядку батьківських прав щодо малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32).

Відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області (далі - комісія) №72 від 08.12.2016, Комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 41, 42).

Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини таСімейним кодексом України (надалі - СК України).

Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем.

Отже, судом установлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню свого сина ОСОБА_3, що порушує його право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку його батька ОСОБА_2, а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останнього батьківських прав відносно сина.

Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

При цьому, суд зважає на те, що з підстав ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідач вже позбавлявся батьківських прав відносно сина, відтак, усе це переконує суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своєї дитини.

Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 62-64, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки і піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області про позбавлення батьківських прав = задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 , позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН