Справа № 150/716/15-ц Провадження № 22-ц/772/205/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат пов'язаних із утриманням у навчальному закладі , -

встановила:

ОСОБА_5 академія внутрішніх справ звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат пов'язаних із утриманням у навчальному закладі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26 липня 2008 року №714 ОСОБА_3 з 01 вересня 2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р "Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ" Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в ОСОБА_5 академію внутрішніх справ.

09 вересня 2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, УМВС України у Вінницькій області та відповідачем укладено договір №Вн-2 про підготовку фахівця Київського національного університету внутрішніх справ. Відповідно до даного договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати пов'язанні з утриманням у навчальному закладі.

У період навчання з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Наказом Київського національного університету внутрішніх справ від 28 червня 2008 року №378 ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста.

На підставі поданого ОСОБА_3 рапорту про звільнення за власним бажанням наказом УМВС України у Вінницькій області від 10 квітня 2013 року №66 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ.

Посилаючись на те, що порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з органів внутрішніх справ до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, ОСОБА_5 академія внутрішніх справ просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати повязані з утриманням у навчальному закладі у сумі 32679,98 грн.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 академії внутрішніх справ вартість витрат повязаних з утриманням у навчальному закладі у розмірі 32679,98 грн. 98 коп.

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не зявилися, що відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Від представника позивача суду надійшли письмові заперечення проти апеляційної скарги, в яких він просить її відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Так судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26 липня 2008 року № 714 ОСОБА_3 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ 01 вересня 2008 року.

09 вересня 2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ УМВС України у Вінницькій області та ОСОБА_3 було укладено договір № Вн-2 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх, умовами якого передбачено обов'язок відповідача після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою на яку призначена замовником і відпрацювати не менше трьох років, а у випадку відрахування із навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановлення трирічного строку перебування на службі відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі - п.2.3.5, 2.3.6 договору.

Крім того, умовами договору п. 2.1.3 договору передбачено, забезпечення особи харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

Розпорядженням КМУ України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в ОСОБА_5 академію внутрішніх справ.

22 травня 2012 року між відповідачем та ОСОБА_5 академією внутрішніх справ в особі ректора ОСОБА_6 було укладено додатковий договір №1 до договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до умов якого, у назві договору і далі по тексту назву виконавця "Київський національний університет внутрішніх справ" замінити на "ОСОБА_5 академія внутрішніх справ".

28 червня 2012 року відповідач ОСОБА_3 закінчив навчання у закладі і йому присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста.

Після чого ОСОБА_3 направлено для проходження служби до УМВС України у Вінницькій області.

Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області № 66о/с від 10 квітня 2013 року відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто до спливу трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

Стаття 56 Закону України "Про вищу освіту" в редакції, що діяла на час навчання відповідача гарантувала випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватися за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником.

Відповідно до частини 2 статті 52 цього Закону випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 6 статті 18 Закону України "Про міліцію", а редакції, що діяла на час звільнення відповідача з роботи, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно з пунктами 6, 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання.

Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений Указом Президента України від 23.01.1996 року №77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням ".

Так, п.2 Указу встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними.

Відповідно до пункту 1 Порядку відшкодування курсантами та випускниками витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі Порядок) затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах у разі:

- дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни;

- відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно з пунктом 3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.

Сторонами такого договору є: виконавець - навчальний заклад, замовник-головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ України, особа-курсант.

Відповідно до частини 1 пункту 6 Порядку, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, їх стягнення здійснюється в судовому порядку.

Відшкодування особами, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС (п. 2), здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Отже, розглядаючи спір по суті судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач в період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за напрямком "Правознавство" перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг.

Безпідставними є посилання на те, що вищевказані норми Закону та підзаконних нормативно-правових актів нібито суперечать Конституції України.

Так, частиною 4 статті 53 Конституції України встановлено, що громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Як розяснив Конституційний Суд України в рішенні від 4 березня 2004 року №5-рп/2004 безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі (частина четверта статті 53 Конституції України) в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державного замовлення).

Разом з тим, надання державою особі безоплатної освіти передбачає виникнення права держави на результати трудової діяльності особи, яка здобула вищу освіту за державним замовленням.

Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов'язання, які випливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов'язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менше ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно).

Вступаючи на навчання за державним замовленням та укладаючи відповідну угоду, особа-абітурієнт є обізнаною із фактом необхідності відпрацювання певного строку після закінчення навчання, а тому, у випадку неприйнятності місця майбутньої роботи, має законну можливість відмовитися від укладення даної угоди.

Разом з цим, задовольняючи позов ОСОБА_5 академії внутрішніх справ в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із довідок про фактичні витрати, пов'язані з утриманням ОСОБА_3 у навчальному закладі, розрахунок яких здійснено позивачем ОСОБА_5 академією внутрішніх справ.

Відповідно до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному. повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до висновку судової економічної експертизи №06/04/2016-02 від 10.10.2016 року, відповідно до якого витрати, повязані з грошовим забезпеченням курсанта ОСОБА_3 за період навчання з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року, документально підтверджуються в сумі 11706,15 грн.; витрати, повязані із продовольчим забезпеченням куранта ОСОБА_3 за період навчання в сумі 9627,77 грн. документально підтверджуються за умови підтвердження фактичної вартості сніданків, обідів та вечерь на підставі відповідних норм харчування; витрати, повязані із речовим забезпеченням курсанта ОСОБА_3 за період навчання в сумі 2440,20 грн. документально підтверджуються за умови підтвердження цін та кількості речового майна на підставі відповідних норм забезпечення.

При цьому експертом зроблено висновок про те, що витрати на оплату комунальних послуг і вартості споживчих енергоносіїв ОСОБА_3 за період навчання, що розраховані позивачем в сумі 8905,86 грн. документально підтвердити не видається за можливе через відмінності та невідповідності в розрахунку, що залишилися без пояснення з боку позивача (дослідницька частина висновку).

Як зазначено в дослідницькій частині висновку, співставлення даних, наведених позивачем в довідці про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, вказує на те, що в одному і тому ж документі позивач за одні й ті ж самі періоди використав для розрахунку різні значення комунальних тарифів, й на відповідну ухвалу суду не надав пояснень щодо причин таких відмінностей, а також не надав документального підтвердження підстав такого нарахування довідки щодо тарифів на теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електроенергію, пославшись, що їх встановлено Київською міською державною адміністрацією.

Відповідно до пункту 2.1.6. Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 р. N 419/831/240/605/537/219/534 до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал; води та водовідведення - 0,2074 куб. м; електроенергії - 2,56 кВт/г.

При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році.

Відсутність будь-яких пояснень з боку позивача про причини використання в одному документі різних тарифів щодо одного й того ж періоду, а також ненадання копій документів, на підставі яких їх встановлено й застосовано при розрахунку розміру витрат, позбавляє апеляційний суд можливості перевірити обґрунтованість і правильність розрахунку в цій частині, а відтак відповідна довідка не може бути прийнята до уваги, а вказані в ній витрати не можуть бути стягнуті, так як документально не підтверджені належними і допустимими доказами.

Отже, позивач як сторона договору, правомірно звернувся з позовом про стягнення понесених витрат на навчання відповідача, який добровільно не виконав умови укладеного договору та відмовився від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповідно до п. 3.2 договору від 09 вересня 2008 року, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно п. 4.1 договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ (а.с.6 зворот, 7).

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 академії внутрішніх справ фактичні витрати, пов'язані з утриманням останнього у навчальному закладі в період навчання з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року на загальну суму 23774,12 грн., яка складається із: витрат, повязаних з грошовим забезпеченням в сумі 11,706,15 грн.; витрат, повязаних із продовольчим забезпеченням в сумі 9627,77 грн.; витрат, повязаних із речовим забезпеченням в сумі 2440,20 грн.

В стягненні витрат, повязаних з оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв слід відмовити з підстав, вказаних вище.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому із відповідача ОСОБА_3 підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати в сумі 237,71 грн.

Відповідно до п. 1, 3-4 ч. 1 ст. 308 ЦПК України неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Частиною 2 статті 309 ЦПК України встановлено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат пов'язаних із утриманням у навчальному закладі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 академії внутрішніх справ вартість витрат пов'язаних із утриманням у навчальному закладі у розмірі 23774 (двадцять три тисячі сімсот сімдесят чотири ) гривні 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 академії внутрішніх справ судовий збір у розмірі 237,71 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_7
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9 ОСОБА_7