Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/202/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Майстер І. П.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

іменем України

18.01.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Діалог», третя особа Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діалог» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Діалог», вказавши в якості третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання договору оренди землі від 22 листопада 2010 року, укладеного між нею і ТОВ «Діалог», зареєстрованого відділом Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 9 грудня 2011 року за номером 0000, недійсним.

Позов обґрунтовано тим, що вона, являючись власником земельної ділянки - об'єкта договору, оспорюваний договір з відповідачем не укладала, підпис від її імені у договорі виконано не нею, а іншою особою. У зв'язку з цими обставинами, посилаючись на ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України, просила суд задовольнити її вимоги.

Добровеличківський районний суду Кіровоградської області рішенням від 22 листопада 2016 року позов задовольнив повністю: визнав недійсним договір оренди землі від 22 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Діалог», який зареєстрований у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 9 грудня 2011 року за № 009; ухвалив стягнути з ТОВ «Діалог» на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат у сумі 6222 грн. 24 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю. У скарзі він посилався на ухвалення порушенням судом норм процесуального та матеріального права. Зокрема, відповідач посилається на неправильність встановлення судом обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки доказів. Він вважає, що суд необґрунтовано надав перевагу одному висновку експертизи над іншим. Суд не врахував, що висновок повторної судово-почеркознавчої експертизи є суперечливим. Поза увагою суду лишилися пояснення позивача про те, що він добровільно передав земельну ділянку відповідачу в користування і отримував за це орендну плату.

Інші особи, які беруть участь у справі, не виявили бажання скористатися своїм процесуальним правом надати суду письмові заперечення на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Галушко С.І., підтримав апеляційну скаргу з підстав, які викладені ній.

Позивач особисто в судове засідання не з'явився.

Представник позивача - адвокат Титаренко Г.С. доводи апеляційної скарги не визнала та заперечила проти її задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, повідомлене належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте його представник в судове засідання не з'явився, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає задоволенню не підлягає з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини:

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5,98 га, яка розташована на території Юр'ївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданим Добровеличківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 20 липня 2007 року.

9 грудня 2011 року відділом Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області за №009 зареєстрований договір оренди земельної ділянки від 22 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Діалог» строком на 15 років.

Суд також встановив, що підписи від імені ОСОБА_2 розташовані у примірниках договорів оренди землі від 22 листопада 2010 року, а також у акті прийому-передачі від 22 листопада 2010 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За приписами ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним у разі недотримання умов, передбачених ч.ч. 1 - 3, 5,6 ст. 203 ЦК України, а саме: відсутність у сторін (сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутність волевиявлення учасника правочину та його невідповідність внутрішній волі учасника правочину, невідповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, відсутність спрямованості волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що позивач по справі довів належними і допустимими доказами обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог, а саме, що оспорювани договір оренди землі він не укладав. Встановивши цю обставину, суд дійшов висновку, що договір не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК Українирішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього, що апеляційним судом зроблено не було.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ст. 143 ЦПК України).

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису.

Ухвалою суду від 3 лютого 2016 року (т. 1 а.с. 117 - 119) було призначено судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено кіровоградському відділенню Одеського НДІСЕ.

Згідно висновку експерта кіровоградського відділення Одеського НДІСЕ № 241 від 9 березня 2016 року (т. 1 а.с. 132 - 137), підписи від імені ОСОБА_2, розташовані в двох примірниках договору оренди від 22 листопада 2010 року та в акті прийому-передачі земельної ділянки від 22 листопада 2010 року виконані самою ОСОБА_2 у звичайних умовах та в звичайному стані, без впливу «збиваючих» факторів.

Згідно висновку повторної судової почеркознавчої експертизи № 2199-12 від 12 липня 2016 року (т. 1 а.с. 242 - 256), яка була призначена ухвалою того ж суду від 14 квітня 2016 року (т. 1 а.с. 223 - 224) і проведеної експертом Дніпропетровського НДІСЕ, підписи від імені ОСОБА_2 в двох примірниках договору оренди землі від 22 листопада 2010 року та акті примому-передачі земельної ділянки від 22 жовтня 2010 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою під впливом «збиваючих» факторів.

Вирішуючи спір суд дослідив докази і надав їм оцінку, а результати своєї оцінки виклав у судовому рішенні.

Так оцінюючи висновок експерта кіровоградського відділення Одеського НДІСЕ № 241 від 9 березня 2016 року, після за слухання пояснень експерта ОСОБА_5, який проводив експертизу, суд визнав його необґрунтованим та таким, що викликає сумніви у його правильності і на підставі ст. 150 ЦПК призначив повторну експертизу, проведення якої доручено іншій експертній установі та іншому експерту.

Правильність висновку суду про недостатнє обґрунтування висновку первинної експертизи підтверджено поясненнями самого експерта ОСОБА_5, які надані ним суду.

Неправильність вказаного висновку експертизи підтверджена також висновком повторної судової почеркознавчої експертизи Дніпропетровського НДІСЕ № 2199-16 від 12 липня 2016, згідно якого первинною експертизою не досліджено ряд істотних обставин, які призвели до не вірного висновку, а саме: експертом не встановлені і не оцінені розбіжності ознак почерку; ознаки, що покладені в обґрунтування категоричного висновку про тотожність, не утворюють індивідуальну сукупність, так як більшість із них зустрічаються у почерках різних осіб і у зв'язку із цим мають невисоку ідентифікаційну значимість; інші ознаки зазначені в якості збіжних ознак, насправді різняться; експертом не визначені діагностичні ознаки, що обумовлює необґрунтованість ідентифікаційного висновку.

Місцевий суд не допустив порушень при призначенні повторної експертизи та не знайшов будь-яких істотних порушень під час її проведення експертом.

Суд обґрунтовано визнав висновок повторної почеркознавчої експертизи всебічним, повним та об'єктивним, що виключає сумніви у його правильності, та прийняв його до уваги при встановленні обставин, які мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що експертом Дніпропетровського НДІСЕ неправильно проведено експертизу, що вплинуло на її висновки, є безпідставними так, як відповідач не вказав, які саме положення нормативно-правових актів чи методик проведення почеркознавчої експертизи у цьому випадку були порушені, не послався на конкретні їх пункти чи положення.

За клопотанням відповідача суд першої інстанції ухвалою від 16 вересня 2016 року також призначав у справі комісійну судово-почеркознавчу експертизу (т. 2 а.с. 26 - 28).

Призначення комісійної експертизи суд мотивував лише наміром усунути протиріччя між наявними у справі двома іншими висновками почеркознавчої експертизи.

Проте у зв'язку з не оплатою відповідачем вартості експертизи її проведення виявилося неможливим (т. 2 а.с. 40 - 42).

Інших доказів, які б спростовували висновок повторної експертизи, відповідач не надав.

В суді апеляційної інстанції, після роз'яснення судом представнику відповідача процесуальних прав відповідача, клопотань щодо прийняття нових доказів не заявив.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивач визнавав свою обізнаності про використання протягом тривалого часу земельної ділянки відповідачем та отримання ним плати за таке користування.

Позивач зазначав суду, що йому було відомо про те, що відповідач користувався земельною ділянкою, яку позивач набув в порядку спадкування, за договором з попереднім власником і вважав такий договір дійсним, але сам договір не укладав.

Суд першої інстанції на підставі правильно досліджених доказів встановив відсутність вільного волевиявлення позивача, яке б відповідало його внутрішній волі, на укладення договору оренди з відповідачем, правильно визначив виниклі між сторонами правовідносини і вирішив спір відповідно до закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Діалог» відхилити, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: