Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/9398/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
Провадження № 22-ц/778/1367/17 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: третя Запорізька державна нотаріальна контора, про тлумачення заповіту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: третя Запорізька державна нотаріальна контора, про тлумачення заповіту.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, який за життя залишив заповіт, за змістом якого заповів їй належне йому на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1.

За правовстановлюючими документами за померлим ОСОБА_5 були зареєстровані: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Вона звернулася у шестимісячний термін до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак отримала роз'яснення від 17.06.2016 року, відповідно до змісту якого видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом буде суперечити нормам чинного законодавства України, оскільки житловий будинок та домоволодіння не є тотожними поняттями та нею не надані документи на домоволодіння, яке належало померлому.

Зазначає, що при складанні заповіту державним нотаріусом було допущено помилку в частині зазначення літери В житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1. Через вказану неточність вона позбавлена можливості успадкувати майно за заповітом.

Враховуючи суд просила суд здійснити тлумачення заповіту, складеного ОСОБА_5, а саме: зміст заповіту ОСОБА_5 від 15.04.2014 року в частині складу та характеристики спадкового майна, складеного на користь ОСОБА_3 тлумачити наступним чином: до складу спадкового майна ОСОБА_5 відноситься житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка, площею 0,0313га, розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1, а також відповідні права щодо цього нерухомого майна, що відповідно до закону можуть бути включені до складу спадщини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5.

За життя померлий ОСОБА_5 залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори 15.04.2014 року, відповідно до якого заповів належне йому на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

У відповідності до ст.1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно до ст.1218 ЦК України, до спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Згідно ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічні відомості містить п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», який вказує, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників - в порядку позовного провадження.

Під час розгляду справи встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 набув право власності на наступне майно: будинок, житловий літ. В; адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 0,0313 га (розташована за адресою: АДРЕСА_1), кадастровий НОМЕР_2.

Відповідно до гл.3 Р.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 року, Нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про допущення помилки нотаріусом є необґрунтованими, оскільки законом не встановлено обов'язку нотаріуса пересвідчуватися у наявності у заповідача право на майно, що заповідається.

Посилання на наявність помилки в тексті заповіту не є підставою для його тлумачення відповідно до положень ст. ст. 213, 1256 ЦК України, оскільки помилки у правочині виправляються за заявою сторони у правочині.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що текст заповіту не містить ані суперечностей, ані неточностей, складений зі слів заповідача, а також з урахуванням того, що при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у зміст заповіту.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: