Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/299/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

26.01.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А..

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ВАТ «Седбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 030/04.08/71-452К.

Відповідно до кредитного договору ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 44 188, 00 доларів США строком до 10 квітня 2038 року із сплатою 12,5 відсотків річних за весь строк фактичного користуванням кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку на користь Банку передана квартира за номером 4 (чотири), яка знаходиться у м. Кіровограді, на вулиці Миру, 6, що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив права вимоги до відповідача за зобовязаннями по кредитному договору № 030/04.08/71-452К від 10 квітня 2008 року та іпотечному договору б/н від 10 квітня 2008 року відповідно до Договору факторингу № 15 та Договору про відступлення права за іпотечними договорами.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_3 умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, у звязку з чим,станом на 23 серпня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 57 210,54 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 457 283,85 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 44 148,59 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 352 879,68 грн.; заборгованості по відсоткам 62 456,26 грн.; заборгованість за пенею 41 947,90 грн.

Посилаючись на ст.ст. 525 -527, 530,610,615,1054 позивач просив повністю задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача зазначену суму боргу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс () внесений судовий збір в розмірі - 3441 , 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення судового збору та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог про стягнення судового збору відмовити. Зазначає, що рішення суд першої інстанції в частині стягнення судового збору є безпідставним, необґрунтованим, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що в період виконання заочного рішення суду від 30 січня 2014 року, ОСОБА_3 сплатив заборгованість за кредитним договором, а тому зобовязання по Договору припиненні та відділом державної виконавчої служби 10 грудня 2015 року закінчено виконавче провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 квітня 2008 року між ВАТ «Седбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 030/04.08/71-452К (а.с. 6-9).

18 липня 2011 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено Договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 030/04.08/71-452К від 10.04.2008 року (а.с. 12 зворот 17).

Відповідно до кредитного договору ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 44 188, 00 доларів США строком до 10 квітня 2038 року із сплатою 12,5 відсотків річних за весь строк фактичного користуванням кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку на користь Банку передана квартира за номером 4 (чотири), яка знаходиться у м. Кіровограді, на вулиці Миру, 6, що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 10 квітня 2008 року по реєстру №1234 та зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 2823619 (а.с. 18-20).

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило право вимоги товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (а.с. 28-31).

Відповідно до п. 1.5. Договору про відступлення прав за іпотечними договорами, у звязку зі здійсненням на підставі відступлення Новому іпотекодержателю всіх прав Первісного іпотекодержателя за Іпотечним договором, та у звязку із зміною сторони у Іпотечних договорах, Іпотекодержателем за Іпотечним договорами стає Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (а.с. 32).

14 грудня 2012 року ПАТ «Сведбанк» на адресу ОСОБА_3 направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги (а.с. 27).

В порушення умов кредитного договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 575 ЦК України та Закону України Про іпотеку в силу іпотеки іпотекодержатель має право у разі не виконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 6 ст. 38 Закону України " Про іпотеку ", ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Таким чином, вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає, оскільки на момент розгляду справи, а саме після скасування заочного рішення, будь-які договірні відносини між позивачем та ОСОБА_3 припинені.

В суді першої інстанції стороною позивача заявлено клопотання про стягнення із ОСОБА_3 судового збору в сумі 3441 грн.

Враховуючи, що відповідачем задоволено вимоги банку після предявлення позову, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення понесеного позивачем судового збору в розмірі 3441 грн.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанці», визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що у товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відсутня фінансова ліцензія на здійснення факторингу перед ОСОБА_3 та укладення договорів факторингу від 28.11.2012 року не відповідає вимогам Закону є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст. 34 Закону України «Про фінансові прслуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року № 2664-ІІІзі змінами та доповненнями, передбачений вичерпний перелік фінансових послуг, які підлягають ліцензуванню, у який фінансові послуги з факторингу не входять.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 16.11.2012 року серія ФК № 357.

А тому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2016 року залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді: