Справа № 646/9514/16-ц
№ провадження 2/646/335/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.17 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Журавель В.А.

при секретарі - Писаренко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання боргу за договором позики об'єктом спільної сумісної власності та його стягнення

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду, посилаючись на те, що 01 березня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 169200 грн. строком до 01 серпня 2014 року. У визначений сторонами строк відповідач не повернув суму боргу, тому рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.11.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 169200 грн. Крім того, рішенням того ж суду від 10 грудня 2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто проценти за користування грошовими коштами та інфляційні втрати, а всього 312 285 грн. 75 коп. На теперішній час ні суму боргу, ні проценти, ні інфляційні втрати відповідачем не повернуто. Оскільки договір позики відповідачем було укладено під час перебування в шлюбі, позивач просив визнати борг за договором позики від 01 березня 2014 року об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2, тому що отримані за договором позики грошові кошти були використані в інтересах сім"ї. Також позивач просив стягнути з відповідачів відсотки за користування грошовими коштами за період з жовтня 2015 року по липень 2016 року в сумі 70500 грн. та інфляційні втрати в розмірі 21 726 грн. 03 коп., а всього 92226 грн. 03 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1473 грн. 46 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 проти позову заперечувала та пояснила, що грошові кошти, отримані відповідачем ОСОБА_2 від позивача не були використані в інтересах сім"ї, тому не можуть бути визнані об"єктом спільною сумісною власністю подружжя. При цьому позивач не довів факт використання позики в інтересах с ім"ї.

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом 01 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 141 000 грн., які зобов"язався повернути до 01 серпня 2014 року з виплатою 5 % за кожний місяць користування, що складає 28 200 / а. с. 6/.

У зв"язку із невиконанням відповідачем умов договору позики рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 169 200 грн. Рішення суду набуло законної сили /а. с. 7-8/.

Оскільки відповідачем не було виконано рішення суду, заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто відсотки за користування позикою та інфляційні втрати за період з липня 2014 року по вересень 2015 року в загальній сумі 312 285 грн. / а. с. 10/.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При розгляді цього спору судом встановлено що відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов"язання за договором позики, чим порушив його умови та норми діючого законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, що інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно договору позики сторонами встановлено, що за користування грошовими коштами відповідач має сплачувати 5 % щомісячно.

Оскільки в період жовтня 2015 року по липень 2016 року відповідач ОСОБА_2 не повертав позику, з нього підлягають стягненню відсотки за користування грошовими коштами за вказаний період, що складає 70 500 грн. ( 141 000 грн. х 5%= 7050 грн. х 10 місяців = 70500 грн.)

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв"язку із простроченням відповідачем ОСОБА_2 грошового зобов"язання, з нього підлягають стягненню інфляційні втрати за період з жовтня 2015 року по липень 2016 року, що складає 21726 грн. 03 коп.

А всього з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума 92226 грн. 03 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1473 грн. 46 коп.

Під час розгляду справи сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладеним одним із подружжя в інтересах сім"ї, створює обов"язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім"ї.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем ОСОБА_1 не надано судові належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що отримані ОСОБА_2 за договором позики грошові кошти були використані в інтересах сім"ї.

Тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання боргу за договором позики від 01 березня 2014 року об"єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягають.

У зв"язку з тим, що судом встановлено, що договір позики від 01 березня 2014 року не створює обов"язків для відповідача ОСОБА_3, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики в сумі 92 226 грн. 03 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1473 грн. 46 коп. задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,60, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 652, 1048 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання боргу за договором позики від 01 березня 2014 року об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 березня 2014 року в розмірі 92 226 грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1473 грн. 46 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики в розмірі 92 226 грн. 03 коп. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1473 грн. 46 коп. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - В.А.Журавель