АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Герман Я.І.

за участю: позивача ОСОБА_1, її представника, представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Жіночого монастиря Святої праведної ОСОБА_3 єпархії УПЦ, третя особа на стороні відповідача: Путильська селищна рада, про встановлення часток в майні колгоспного двору, визнання права власності, скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно та визнання частково недійсним заповіту за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2017 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Жіночого монастиря Святої праведної ОСОБА_3 єпархії УПЦ, третя особа на стороні відповідача: Путильська селищна рада, про встановлення часток в майні колгоспного двору, визнання права власності, скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно та визнання частково недійсним заповіту.

Позовні вимоги обґрунтовували слідуючими обставинами. Позивачі вказують, що вони є членами однієї сім'ї. Їхня сім'я складалась з: матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вітчима ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки ОСОБА_1 1954р.н.,

22-ц/794/365/ 17р. Провадження № 721/675/16-ц Головуючий у 1 інстанції Проскурняк С.П.

Категорія 39 доповідач Перепелюк І.Б.

які проживали у власному будинку за адресою АДРЕСА_1.

Станом на 1988 - 1991 роки їх двір мав статус колгоспного двору, головою якого була їхня мати ОСОБА_4

Вся сім'я приймала участь у спільному веденні господарства колгоспного двору власною працею та коштами, здійснювали поточні ремонти спірного будинку, обробляли земельну ділянку, яка належала господарству, здійснюючи підготовку посіву та збирання урожаю, сінокосу.

Навіть після того, як ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перейшли проживати у свої власні будинки з батьківської хати, вважають, що вони не втратили зв'язок з колгоспним двором і продовжували своєю власною працею та коштами приймати участь у веденні спільного господарства колгоспного двору.

Позивачі вказували, що станом на 15 квітня 1991 року кожен з них протягом трьох років був членом колгоспного двору і своєю працею та коштами приймав участь у веденні колгоспного двору і своєї частки не втратив.

На момент смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5, їх мати проживала разом з ним, а тому вважають, що його частка перейшла до неї і вона в подальшому продовжувала бути головою двору .

Після смерті матері ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, в батьківському будинку залишився проживати їхній брат ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7. Після його смерті позивач ОСОБА_1 звернулась до органів нотаріату із заявою про намір прийняття спадщини.

Однак 23 березня 2016 року вона дізналася, що її брат ОСОБА_6 при житті позбавив її спадщини, склавши заповіт на Жіночий монастир Святої праведної ОСОБА_3 єпархії УПЦ.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 вважали, що померлий ОСОБА_6 позбавив їх належних часток в майні колгоспного двору, членами якого вони були та зазначають, що частка матері ОСОБА_4, яка перейшла до неї після смерті вітчима ОСОБА_5, автоматично перейшли до брата ОСОБА_6, оскільки вони не звертались з заявами про прийняття спадщини. А за ними залишилися їх частки в загальному майні колгоспного двору в розмірі 1/5 за кожним.

Позивачі просили визнати за ними право власності за кожним на 1/5 частки в нерухомому майні колгоспного двору, який знаходиться по АДРЕСА_1 і який складається з: житлового будинку літера А, загальною площею 61,30кв.м., житлова площа 39,80кв.м., процент зношеності 40; сарай літери Б, загальною площею 19,19кв.м. процент зношеності 70; літньої кухні літера В, загальною площею 23,18 кв. м.,процент зношеності 50; бані, літера Г, загальною площею 14,10кв. , процент зношеності 20; сараю літера Д, загальною площею 20,57кв.м., процент зношеності 20; сараю літера Е, загальною площею 11,59кв.м., процент зношеності 50; сараю літера Ж, загальною площею 21, 59кв.м., процент зношеності 60; сараю літера З, загальною площею 32,99кв.м , процент зношеності 40; підвалу літера ПД, загальною площею 17, 10кв.м. процент зношеності 55; тимчасової споруди убиральні літера І, площею 1,44кв.м.; скасувати видане 30 березня 2012 року Путильською селищною радою Путильського району Чернівецької області свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_6 в частині визнання за ним права приватної власності в частці 1/1 на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 61,30кв.м., житловою площею 39,80кв.м., змінивши співвідношення частки належної ОСОБА_6 з 1/1 на 3/5; визнати частково недійсним складений ОСОБА_6 заповіт про розпорядження всім належним йому майном на користь Жіночого монастиря Святої праведної ОСОБА_3 єпархії в частині переходу до спадкоємця всього житлового будинку із належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, із врахуванням того, що заповідачу ОСОБА_6 належали тільки 3/5 частки у зазначеному нерухомому майні.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, просили рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянти вважають оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Апелянти зазначають, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим позивачами доказам та зробив невірний висновок про те, що ними не доведено їхньої участі в діяльності колишнього колгоспного двору.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інтонації посилався на те, що позивачі втратили право на майно, яке належало колгоспному двору, оскільки більше трьох років підряд до 15.04.1991р. не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що господарство, що розташоване в АДРЕСА_1 мало статус майна колгоспного двору (відносилося до суспільної групи господарства) і в ньому проживали позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, їхня матір ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, вітчим ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, брати: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується погосподарською книгою Путильської селищної ради, особовий рахунок НОМЕР_2 /а.с.77,78/.

Головою даного колгоспного двору до 1996 року була ОСОБА_4

Згідно ст.120 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що поширюється на спірні правовідносини, колгоспний двір визначався, як сімейно - трудове об'єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому за змістом ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року №112/5, згодом - аналогічними Вказівками по веденню господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року за №5-24/26 та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року, № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

В 1971 року, згідно погосподарської книги, особистий рахунок № НОМЕР_3 з спірного господарства виписався ОСОБА_2 з дружиною.

Згідно погосподарської книги за 1980 - 1982 роки, особистий рахунок НОМЕР_4 ОСОБА_1 виписалась із вказаного господарства на інший особовий рахунок.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.2008 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

Статтею 126 ЦК УРСР передбачено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Виходячи з вищевказаних норм права та роз'яснень Пленуму ВСУ, вбачається, що оскільки позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вибули з колгоспного двору на інше постійне місце проживання в 1971р. та у 1980р. та своєчасно (на протязі 3-х років) не витребували своєї частки в майні колгоспного двору, вони відповідно до ст.126 ЦК УРСР втратили право на належну кожному з них частку у майні колгоспного двору.

Позивачами належними та допустимими доказами не спростовані вищевказані висновки суду першої інстанції.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішенням виконавчого комітету Путильської селищної ради за №30/4 від 12 березня 2012 року, надано згоду ОСОБА_6 на оформлення права власності на житловий будинок літери А; сарай літери Б; літньої кухні літери В; бані літери Г, сарай літери Д; сарай літери Е, сарай літери Ж; сарай літери З; підвал літери ПД; тимчасової споруди убиральні літери І, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

На підставі даного рішення Путильською селищною радною видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 від 30 березня 2012 року

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, - заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За життя ОСОБА_6 06 вересня 2013 року склав заповіт, посвідчений нотаріусом Путильської державної нотаріальної контори, згідного якого заповів все своє майно Жіночому монастирю Святої праведної ОСОБА_3 єпархії УПЦ.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 помер, що підтверджується актовим записом відділу державної реєстрації актів цивільного стану Путильського районного управління юстиції у Чернівецькій області за №06, у зв'язку з чим відкрилась спадщина на майно померлого.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

За ст. 1217 ЦК України, спадкування проводиться за заповітом чи за законом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що Жіночий монастир Святої праведної ОСОБА_3 єпархії УПЦ є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дослідивши всі докази по справі, зокрема покази свідків та матеріалів справи прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив представлені суду докази, дав їм належну оцінку, застосував відповідні норми матеріального права.

Рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :