Справа № 346/4617/16-ц
Провадження № 2/346/90/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі:

головуючого судді Димашка В.П.,

за участі секретаря Гайової Г.Ф.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи без самостійних вимог на стороні

відповідача приватного нотаріуса Коломийського

міського нотаріального округу Галян Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Галян Галина Михайлівна про визнання договору дарування квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 22 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М.; застосувати наслідки недійсності правочину, визнати за ним право власності на квартири АДРЕСА_1.

Вимоги мотивував тим, що відповідач ОСОБА_5 є його сином, останні 10 років проживає в Італії. Протягом першого року знаходження за кордоном ОСОБА_5 спілкувався з ним телефоном, а останні 9 років відносин з ним не підтримував, та його життям не цікавився.

Квартира АДРЕСА_1 належала йому - 1/2 частина на підставі Договору купівлі-продажу від 23.10.2000р., та ? частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 26.12.2006р. після смерті дружини. У квартирі він проживає один.

17.10.2013 року він потрапив у психіатричне відділення Коломийської ЦРЛ і знаходився на лікуванні по 26.11.2013 р. Приблизно 20.10.2013 року його син - відповідач ОСОБА_5 повернувся на Україну, та відвідав його в лікарні. Будучи перестарілим, та таким що потребує постійної сторонньої допомоги він зрадів приїзду сина, так як вважав що тепер буде кому про нього потурбуватись.

ОСОБА_5 пообіцяв зробити ремонт в його квартирі, та під цим приводом він дав йому ключі. 22.10.2013 року ОСОБА_5 прийшов в лікарню разом з нотаріусом Галян Г.М. та спонукав його до підписання договору дарування квартири, який був посвідчений нотаріусом там же, у лікарні.

Його сподівання на поміч від сина - ОСОБА_5 не виправдались, оскільки пробувши 4 дні він знову поїхав закордон. Коли він повернувся з лікарні додому то побачив порожню квартиру, голі стіни, з квартири повиносили меблі та його особисті речі. Зникли також документи від квартири - будинкова книжка, технічний паспорт, документи що посвідчували його право власності на квартиру та інше.

Укладаючи договір дарування він, будучи особою похилого віку розраховував на отримання від сина - ОСОБА_5 допомоги, яка полягала в першу чергу у догляді. ОСОБА_5 у перші дні після підписання ним договору дарування надав догляд у своєму розумінні, - оплатив лікарства, обіцяв зробити ремонт в квартирі, найняв доглядальницю, яка поселилась у його квартирі, що становило для нього незручності, на цьому його допомога вичерпалась. Оскільки він не бажав проживати із сторонньою людиною, він відмовився від доглядальниці. Іншого житла у нього немає, даний час зареєстрований у цій квартирі, укладаючи договір дарування квартири вважав, що укладає договір довічного утримання, так як мав на меті отримати від обдарованого ОСОБА_5 вигоди матеріального та морального характеру, які він йому фактично надавав у перші дні після оформлення договору. Усі спроби зв'язатись з ОСОБА_5 безрезультатні, так як він на його телефонні дзвінки та переказані через третіх осіб прохання приїхати та вирішити цей конфлікт не реагує, спілкування з ним уникає.

На даний час не будучи власником житла він не може вільно розпоряджатись квартирою, не може укласти ні з ким іншим договору довічного утримання і тим самим потурбуватись про себе.

Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотне значення, крім випадків, встановлених законом. Тобто помилка - неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинули на її волевиявлення, за відсутності якого обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Враховуючи наведене, договір дарування було укладено внаслідок помилки - неправильного сприйняття предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на волевиявлення, за відсутності чого угода не була б укладена, тому такий правочин слід визнати недійсним.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, і пояснив, що коли він лежав у лікарні приїхав син з Італії, невістка спитала кому буде квартира, і він сказав що подарує квартиру синові. У лікарню прийшла нотаріус Галян і посвідчила договір, медиків у палаті не було, ніхто у голос договір не читав. Він розписався що подарував. Коли він прийшов з лікарні, то з квартири усе було винесено. Син поїхав у Італію, а його залишив самого, коли він подзвонив синові щоб спитати що той зробив з квартирою, він дзвонив з домашнього телефону на мобільний сина, але син бачачи відключав телефон. Коли він попав з крововиливом у око другий раз 2015 року у лікарню син був у Коломиї однак його не провідав. Третій раз син приїхав у жовтні, і він переховувався а машину теж сховав. Сусіди сказали що син приїхав, і він почав шукати його, шукав на квартирі яка належить йому, АДРЕСА_2, однак його вдома не було. 03.10.2016 року він схотів зустрітися, пішов туди де проживає його онучка, бо думав що там може бути син. Посидів зранку, побачив як він з дружиною і внучкою заїхав, але син побачивши його він закрився у машині та поїхав геть. Більше між ними ніякої розмови не було. Коли договір підписував, то невістка сказала що внучка ОСОБА_8 буде приносити поїсти. Син такого що буде доглядати не казав. Син казав що буде допомагати. Якби сказали що не будуть доглядати, то він би не дарував квартиру.

Після підписання договору за 41 день внучка два рази принесла їсти. Син найняв доглядальницю по імені ОСОБА_9 з ОСОБА_10 чи ОСОБА_11, яка забрала з лікарні його особисті гроші. Він після того подзвонив онучці і що не хоче бачити доглядальницю. Син казав, що зробить ремонт у квартирі, на балконі, однак нічого не зробив.

У нього що він буде жити надія була мала. Він розумів що дарує квартиру, бо у нього один син, а чому тоді син не допомагає та обманює. Тому що син обманює він вирішив договір дарування розірвати. Він розумів що він нічого не повинен був робити у зв'язку із даруванням, але поступив благородно, бо думав що син буде утримувати.

Син зобов'язаний йому як батькові допомагати. Син йому не говорив щоб він ішов з квартири.

Він синові подарував дві квартири, дві машини, борги сина погасив.

Син його не боїться, його підговорює невістка. Невістка з дочкою разом не може жити.

У нього є дуже хороші і надійні люди які допомагають і кажуть як він це витримує, коли квартира буде знову його, то він має кому подарувати квартиру і щоб його доглядали. Кому він не скаже буде доглядати, бо є багато людей, які б хотіли.

Він ні лікареві ні нотаріусу за договір дарування не дякував. Хто зі свідків був у лікарні при підписанні договору дарування йому не відомо. Він квартиру подарував свідомо, але син від нього відмовився, а тому він хоче договір скасувати.

Надія була мала що він вийде з лікарні. Квартира призначалася для внучки. Якщо би йому нотаріус прочитала договір то він би не допустив дачу доручення на розпорядження його пенсією.

Він поступив благородно подарував квартиру. Син не допомагає, а тому він бажає повернути квартиру.

Представник відповідача позовних вимог не визнав та пояснив, що позивач усвідомлював та розумів що укладає договір дарування. Позивач до органів влади про догляд не звертався. Син позивача є хворою людиною, у Італії він захворів на серце. Коли позивач напав на внучку, то після скандалу біля машини він не хотів продовжувати розмову щоб не було конфлікту. Син виїхав у Італію бо є необхідність у лікуванні.

Відповідач пробував допомагати, надавати кошти. Позивач потрапив у лікарню на ґрунті алкоголізму, а тому він не давав грошей, бо сторонні люди могли ними скористатися. Ініціатива дарування квартири виходила від самого позивача.

Люди які нібито будуть його доглядати, використовували, і приносили у лікарню алкогольні напої.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Галян Галина Михайлівна пояснила, що до неї зранку звернувся син позивача і пояснив, що батько знаходиться у лікарні і попросив, щоб саме її син привів до нього у лікарню для вчинення нотаріальної дії. На автомобілі поїхали у психоневрологічний диспансер, вона пішла до лікарів, які пояснили що ОСОБА_1 може розуміти значення своїх дій. Коли вона зайшла у палату до позивача, він лежав на ліжку і в нього були забинтовані ноги. Коли він її побачив, то дуже зрадів і сказав, що це його син і він хоче подарувати йому свою квартиру. На запитання чи він не хоче укласти договір довічного утримання чи спадковий договір він впевнено відповів що хоче саме подарувати. Вона роз'яснювала що можливо краще укласти договір довічного утримання, бо є обов'язки по догляду за ним. Вона йому роз'яснювала, що якщо він подарує, то квартира буде належати синові. Син позивача надав документи, а саме про право власності на квартиру, оцінку, паспорти, коди. Це відбувалося у палаті. Вона пояснила позивачу що вона їде в контору для оформлення договору дарування і повернеться. Повернувшись в обід з документами вона його ознайомила з текстом документу, прочитавши в голос, а так само давала на руки і він ознайомлювався з договором. Вона на 100 відсотків розуміла, що позивач хоче своєму єдиному сину подарувати квартиру. Підстав вважати, що позивач помилявся щодо суті правочину у неї не було. Експертна оцінка проводилась для укладення договору дарування, про це було вказано. Якби у експертній оцінці було вказано що вона проведена для іншої мети, то вона не посвідчувала б договір дарування.Позов є безпідставним, повинні використовуватися норми сімейного права з приводу забезпечення сином батька.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що позивач про наміри з приводу квартири йому нічого не говорив. Щоб син приходив до позивача то він не бачив. Він з 2005 року сина біля позивача не бачив. Позивач розказував, що син його запроторив у психіатричну лікарню, що наглим чином переоформили квартиру на сина, так як він був хворий. До дарування квартири позивач розказував що квартира і так буде належати синові. Син за 10 років два рази по 50 євро передав на лікування.

Він відвідував позивача у лікарні і той говорив що приходила нотаріус. Він порадив позивачу піти до нотаріуса і розірвати договір дарування тому що посвідчено договір дарування у лікарні. Позивач вийшов із лікарні і через приблизно пів місяця сказав, що неправильно з ним поступили, запхали у психлікарню, і він тоді з позивачем ходив до нотаріуса.

Позивач скаржився на те, що з його квартири викрадено речі, і тому захотів розірвати договір дарування.

Визнає, що вони з позивачем ходили до нотаріуса в липні 2015 року, а не в 2013 році, а через декілька днів уже пішли із запитом адвоката до нотаріуса. 16 липня 2015 року видано копію договору.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що років три назад він узнав, що позивач знаходився у психіатричній лікарні. Через декілька днів він зустрів позивача і на його прохання зайшов до нього додому. Це було на початку осені чи в кінці літа. Зайшовши побачив безпорядок, килима та доріжок не було. На запитання він відповів, що це син украв та вивіз. Розказував, що він лежав у ЦРЛ а потім у психіатричній лікарні. Син прийшов із нотаріусом і переоформили на сина квартиру. Потім знову попав у лікарню з приводу хвороби ока. Влітку 2016 року позивач сказав йому, що збирається відсуджувати квартиру, тому що син не допомагає. Він давав йому телефон свого сина, бо той не відповідає на його дзвінки. Але він не додзвонився. Позивачу потрібні кошти на лікування, та прожиття, навіть зичив у нього та знайомих. Зі слів позивача через три роки після дарування квартири йому відомо про те, що син не допомагає. І раніше син теж не допомагав. Позивач говорив, що квартира все рівно залишиться синові.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 203 ч.3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 229 ч.1 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що згідно договору дарування квартири від 22 жовтня 2013 року, реєстровий №1615, посвідченого приватним нотаріусом Г.М. Галян, ОСОБА_1, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1

Під час укладення вказаного договору дарування квартири позивач ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні Коломийською ЦРЛ, що підтверджується епікризом №11933, виданим Коломийською ЦРЛ, згідно якого він перебував там з 17.10.2013 р по 26.11.2013 року з діагнозом: РПП внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками для здоров'я, токсична полінейропатія, дисциркуляторна енцефалопатія, бешиха лівої китиці.

Доказів того, що позивач на час укладення вказаного договору дарування квартири не міг розуміти значення своїх дій чи керувати ними суду не надано.

Позивач проживав і продовжує проживати у подарованій відповідачу квартирі, чого він сам не заперечує, що також підтверджується довідками житлово-будівельного кооперативу №11 від 11.09.2015 р. №37 та №8 від 27.01.2015 р. згідно яких ОСОБА_1 прописаний в АДРЕСА_1. Інформація про те чи ще хтось прописаний в даній квартирі - відсутня.

Як вбачається з пояснень самого позивача, він розумів, що дарує свою квартиру синові, а тому відсутні підстави вважати, що він помилявся щодо природи правочину.

Вказаний факт підтвердили приватний нотаріус яка посвідчувала договір, та не спростували допитані свідки. Тільки через три роки, за порадою свідка ОСОБА_6 позивач вирішив договір розірвати.

Свідок ОСОБА_6 спочатку намагався ввести суд в оману, говорячи, що зразу після виходу з лікарні позивач і він ходили до нотаріуса, однак як потім визнав, це було через три роки після укладення договору дарування.

Позивач та його представник погодилися з твердженням приватного нотаріуса, про те, що експертну оцінку квартири було проведена для посвідчення договору дарування.

Оскільки позивачОСОБА_1 не надав суду доказів того, що його право порушено, а саме, що оспорюваний правочин був вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, або внаслідок впливу тяжкої обставини, крім того позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не надав доказів, що він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, природи правочину, прав та обов'язків сторін в задоволенні його позову до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Галян Галина Михайлівна про визнання договору дарування квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину необхідно відмовити.

На підставі наведеного, та керуючись ст.ст. 213, 215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Галян Галина Михайлівна про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 22 жовтня 2013 року і посвідченого приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Галян Галиною Михайлівною та застосування наслідків недійсності правочину, а саме визнання за позивачем права власності на вказану квартиру - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Коломийський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Димашок В. П.