Номер провадження: 22-ц/785/1195/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки припиненим, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2016 року,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати договір іпотеки № РМ SME/503/220/2008 від 04.08.2008 року, оформлений між ОСОБА_2 та ЗАО «ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») припиненим; виключити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію іпотечного договору № РМ SME/503/220/2008 від 04.08.2008 року, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна, квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 141 кв.м., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що строк дії кредитного договору № CM-SME503/220/2008 від 04.08.2008 року, укладеного із ПАТ «ОТП Банк» сплив 04.08.2016 року, тому вважає, що правовідносини за договором іпотеки № РМ- SME503/220/2008 від 04.08.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» також припинилися з моменту закінчення строку дії кредитного договору.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 04.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ-503/220/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 183000,00 дол. США, що підтверджується кредитною заявою від 04.08.2008 року, на умовах зазначених в кредитному договорі зі сплатою 14 % річних з щомісячною сплатою відповідної частини кредиту у розмірі та строки визначені графіком повернення кредиту, остаточна дата повернення кредиту 04.08.2016 року.

25 грудня 2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна», надалі фактор та ПАТ «ОТП Банк», надалі клієнт було укладено договір факторингу, відповідно умов якого (п. 3.1) в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає (відступає) фактору права грошової вимоги на кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за кредитними договорами, а фактор здійснює фінансування клієнта за плату на умовах цього договору.

Згідно п. 3.3 договору а. Фактор набуває усі права наявних вимог за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій; б. Фактор набуває усі права майбутніх вимог у вигляді процентів та штрафних санкцій на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності; в. На умовах передбачених договором комісії, фактор набуває право вимагати від клієнта перерахування будь-яких та усіх коштів, отриманих ним від боржника в результаті реалізації заставленого майна.

Можливість заміни кредитора в зобов'язанні передбачена положеннями ст. 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином - (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору 04.08.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-SME 503/220/2008.

Відповідно до п. 3.1. у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи в частині, також п. 3.2 умов, поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

На забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за вищевказаним кредитним договором 04 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № РМ- SME503/220/2008, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстр. № 1838, відповідно до умов п. 1.1. якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобовязань, визначених у статті 2 цього договору, іпотекодавець цим надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, визначене у статті 3 цього договору («предмет іпотеки»).

Згідно ст. 3 предметом іпотеки за цим договором є квартира, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Тополина, будинок під номером 26, квартира під номером 16 та належить Іпотекодавцю на праві власності, та складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 141 кв.м., житловою площею 72,3 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦПК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Однією з підстав, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги є сплив строку дії кредитного договору № СМ-SМЕ-503/220/2008, у звязку із чим іпотеку належить визнати припиненою.

Проте, відповідно п. 2.1 договору іпотеки встановлено, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії, а саме: п.п. 2.1.1 повернення кредиту та п.п. 2.1.2 сплата процентів за користування кредитом.

Отже, строк дії іпотечного договору № РМ- SME503/220/2008 від 04 серпня 2008 року визначено сторонами до моменту виконання зобовязань, проте зобовязання за кредитним договором №СМ-SМЕ-503/220/2008 позивачем у повному обсязі не виконані.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання.

Частинами 2, 5 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотеко держателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Законом України «Про іпотеку» визначено перелік підстав з яких договір іпотеки вважається припиненим, він є вичерпним.

Так, згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених законом.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, відсутня жодна із наведених обставин для припинення іпотечного договору № РМ- SME503/220/2008 від 04 серпня 2008 року.

Статтею 593 ЦК України передбачено підстави припинення права застави, що цілком кореспондуються із положеннями статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку».

Положення щодо припинення зобов'язань містяться в главі 50 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 559 ЦК України), переданням відступного (ст. 600 ЦК України), зарахуванням (ст. 601 ЦК України), за домовленістю сторін (новація) (ст. 604 ЦК України), прощенням боргу (ст. 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України), неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК України), смертю фізичної особи (ст. 608 ЦК України), ліквідацією юридичної особи (ст. 609 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України, підставою припинення зобов'язання є розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернуся кредит та оплатити проценти.

Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Основне зобовязання, станом на момент розгляду даної справи, у встановленому законом порядку не припинено, предмет іпотеки не реалізовано, іпотечний договір судом недійсним не визнавався, інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку» за яких іпотечний договір № РМ- SME503/220/2008 від 04 серпня 2008 року може бути визнаний припиненим, судом також не встановлено.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання припиненою іпотеки нерухомого майна по іпотечному договору РМ SME/503/220/2008 від 04.08.2008 року, укладеному між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк».

Вимоги позивача про виключення з Державного реєстру іпотек запису про державну реєстрацію іпотечного договору № РМ SME/503/220/2008 від 04.08.2008 року та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна, квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, є похідними від визнання договору іпотеки припиненим.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_6

ОСОБА_7