РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 року м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

секретаря Савіної Л.І.

розглянув в судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок злочину, -

В С Т А Н О В И В:

13.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4про стягнення матеріальної і моральної шкоди та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь матеріальну шкоду в сумі 3680,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначив, що 07.08.2015 року з його домоволодіння, що розташоване в м. Житомир, по вул. Троянівська, 24 було викрадено ряд речей загальна вартість яких становить 3680,00 грн., чим йому завдано матеріальної шкоди на вказану суму. Відповідачем матеріальну шкоду відшкодовано частково в сумі 1000,00 грн. Окрім того, в наслідок вчинення злочину, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких зазнала позивач у звязку з викраденням у нього речей. Моральну шкоду позивач оцінює у 10 000,00 грн.

Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач підтримав позовні вимоги, відповідачі не заперечували щодо стягнення матеріальної шкоди, відповідач ОСОБА_3 просив врахувати часткове відшкодування матеріальної шкоди в сумі 822,00 грн. Моральну шкоду відповідачі просили зменшити.

Дослідивши документи та матеріали справи, дослідивши письмові докази, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідачів, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 06.11.2015 року по кримінальні справі №295/12825/15-к відповідачів було визнано винуватими у вчиненні злочину, та засуджено: ОСОБА_3 за ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо вони протягом двох років не вчинять нового злочину і виконають обов"язки відповідно до ст. 76 ч.1 п.3,4 КК України.

Зазначений вирок ніким не оскаржувався та набрав законної сили 08.12.2015 року. Згідно із ч. 4 ст. 61 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов"язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вироком суду встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідачів позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду і ця обставина є обовязковою для суду при розгляді цієї справи.

Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, повязані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України).

Так, статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідачі визнали, що внаслідок їх неправомірних дій, позивачу було завдано матеріальної шкоди на суму 3860,00 грн, а саме вартості викраденого майна, що також встановлено вироком суду. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_3 відшкодував позивачу 1000,00 грн. Квитанцією № 55 від 09.08.2016 року на суму 400,00 грн. та квитанцією № 55 від 08.12.2015 року на суму 400,00 грн. підтверджується, що ОСОБА_3 на відшкодування шкоди перерахував ОСОБА_2 загалом 800,00 грн. Таким чином, ОСОБА_3 відшкодував частково завдану шкоду в сумі 1800,00 грн.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди належить задовольнити, а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 130,00 грн., та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1930,00 грн.

Визначаючись щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із такого. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом установлено, що внаслідок злочину, вчиненого відповідачами, позивач зазнав моральних страждань, злочин, вчинений відповідачами призвів до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, останній зазнав душевних страждань.

При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення злочину сплинув тривалий період часу, проте відповідачі не вжили заходів щодо повного відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди та не сприяли усуненню негативних наслідків вчиненого ними злочину. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачами злочином позивачу завдано моральної шкоди, що частково визнали відповідачі в наданій до суду заяві. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

На думку суду, у даному випадку компенсація моральної шкоди, завданої позивачу, не поглинеться самим лише фактом визнання відповідачами винними у заподіянні моральної шкоди. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, можливість відновлення немайнових втрат, недопущення безпідставного збагачення позивача, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 5000,00 грн.

Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачами його права, внаслідок чого позивачу було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, водночас позивач не у повному обсязі обґрунтував розмір моральної шкоди, а тому його позов належить задовольнити лише частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідачів в дохід держави слід стягнути грн судового збору.

Керуючись статтями 1, 3, 10, 11, 57-62, 79, 84, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 130,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, та 2500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1930,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, та 2500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1280,00 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М.Чішман