АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2334/16-ц Номер провадження 22-ц/786/178/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно, виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № PLOKGA від 06.06.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 283904 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.06.2028 року. Умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконує, має заборгованість на загальну суму 1 904 972, 79 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачі 06.06.2008 року уклали договір іпотеки та надали в іпотеку нерухоме майно, квартиру загальною площею 64.5 кв.м, житловою площею 44.9 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить відповідачам на праві власності. Договором іпотеки визначено, що вартість предмета іпотеки складає 339 640 грн. Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором № PLOKGA від 06.06.2008 року, в розмірі 339 640, 00 грн. звернути стягнення на квартиру, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки будь-яким способом з іншою особою-покупцем, виселити відповідачів з квартири - предмету іпотеки та стягнути судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLOKGA від 06.06.2008 року, в розмірі 339640,00 грн. (247918,43 грн. - заборгованість за кредитом; 91721,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом) звернуто стягнення на квартиру загальною площею 64,50 м2, житловою площею 44,90 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 06.06.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі - продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме - 339640,00 грн., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

В задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

З вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «Приватбанк» не погодилося частково, та подало на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині відмови у виселенні, просить у вказаній частині рішення скасувати та ухвалити нове про виселення відповідачів. В іншій частині рішення просить залишити без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд переглядає рішення суду в межах його оскарження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі кредитного договору № PLOKGA від 06.06.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 остання отримала кредит у розмірі 283 904 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.06.2028 року.

ОСОБА_2 не виконує умови кредитного договору, має заборгованість по кредиту, яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 247 918.43 грн., 438 180. 82 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 88 624.53грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 1130 249.01 грн. нарахована пеня за невиконання умов кредитного договору, а всього 1904 972.79 грн.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачі 06.06.2008 року уклали договір іпотеки та надали в іпотеку нерухоме майно, квартиру загальною площею 64.5 кв.м, житловою площею 44.9 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 05.05.2008 року Управлінням житлово-комунального господарства м. Полтави.

Договором іпотеки визначено, що вартість предмета іпотеки складає 339 640 грн. (а.с.18-20) .

01.03.2016 року на адресу відповідачів позивач направив повідомлення про наміри звернення стягнення на предмет іпотеки ( а.с. 10-11) та надав відповідачам строк для погашення кредитної заборгованості , протягом 30 днів.

У визначений позивачем 30 денний строк кредитна заборгованість відповідачами погашена не була.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, місцевий суд виходив з того, що заявлені позивачем вимоги в цій частині відповідають змісту договору іпотеки, а також ЗУ « Про іпотеку», а відтак підлягають до задоволення.

Далі, відмовляючи у виселенні відповідачів з квартири, місцевий суд виходив з того, що виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики), забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не передбачено нормами чинного законодавства а позивачем предявлені позовні вимоги про виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з останнім висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про те, що повноваження на надання іншого постійного жилого приміщення є делегованими виконавчому комітету державою, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки зводяться до невірного тлумачення норм чинного законодавства, так як тягар доказування можливості надання іншого постійного житла, яке має бути надано відповідачам одночасно з виселенням з іпотечної квартири, законодавець покладає саме на позивача, оскільки в силу вимог ст. 60 ЦПК України останній повинен доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх вимог, а обов'язковою умовою для виселення відповідачів за ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР є надання їм іншого постійного жилого приміщення.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ..

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_5

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ ОСОБА_1