Справа № 489/5356/16-ц
Номер провадження 2/489/367/17
20 січня 2017 року місто ОСОБА_1
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
при секретарі Недавній А. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (далі-позивач) до ОСОБА_3 (далі-відповідач) про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним,
У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договір про відступлення права вимоги суперечить нормам чинного законодавства, оскільки відповідач неправомірно виступає стороною майнового договору, оскільки є адвокатом, кошти незаконно видано в іноземній валюті. Сам договір за своєю суттю є договором факторингу та містить дисбаланс обов'язків та відповідальності сторін.
Позивач просив суд визнати договір про відступлення права вимоги від 12.04.2016 між ОСОБА_4. М. В. та адвокатом ОСОБА_3 недійсним.
Ухвалою суду від 07.11.2016 відкрито провадження у даній справі.
В ході судового розгляду було з'ясовано, що відповідач, укладаючи договір від 12.04.2016 про відступлення права вимоги та додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги від 12.04.2016 діяв на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №146, виданого Миколаївською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 10.03.1994, про що зазначено в договорі.
Так, види адвокатської діяльності визначені у ст. 19 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Статтею 31 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України 17.11.2012 адвокат не може укладати з клієнтом, доручення якого перебуває в його провадженні, договорів майнового характеру, окрім договорів про засоби забезпечення зобов'язань клієнта щодо сплати гонорару або погашення фактичних видатків, пов'язаних з виконанням доручення.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2016 між відповідачем та ОСОБА_4 (помилка в по-батькові, правильно Володимирівна) було укладено договір про надання правової допомоги №4/Б-1. Тобто, на момент укладення договору про відступлення права вимоги, ОСОБА_4 була клієнтом ОСОБА_3, оскільки її доручення перебувало в провадженні адвоката. На підставі вказаного договору ОСОБА_3 в іншій справі про стягнення самої суми боргу (№ 489/2691/16-ц) подав заяву від імені ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності.
Зі змісту договору про відступлення права вимоги від 12.04.2016 слідує, що ОСОБА_1 передала належне їй право вимоги від боржника - ОСОБА_2 повернення взятих ним в борг в тимчасове користування 3000 євро з умовою повернення цієї суми протягом 6 місяців до вересня 2013 року згідно з розпискою від 01.03.2013, а ОСОБА_3 прийняв право вимоги, що належне первісному кредитору за основним договором. З цього договору випливає, що новий кредитор (відповідач) займає місце первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору. Новий кредитор (ОСОБА_3 Г.) сплачує первісному кредитору суму у розмірі 50% суми боргу 3000 євро, тобто 1500 євро після повернення суми боргу боржником (п. п. 1.1, 1.2, 2.1 Договору). Згідно з п. 3.3 Договору у випадку отримання ОСОБА_1 всієї суми боргу від боржника, кредитор має право на отримання 50% від цієї суми в день повернення боргу.
Таким чином, з наведених положень договору вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір майнового характеру.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 6 Правил адвокатської етики у своїй професійній діяльності адвокат зобов'язаний дотримуватися чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності, вживати всі свої знання і професійну майстерність для належного захисту і представництва прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам.
Відповідно до ст. 211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.
Крім того, з пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_1 є особою похилого віку, а укладений договір містить дисбаланс обов'язків та відповідальності сторін, а саме ставить ОСОБА_1 у невигідне становище (п. 3.3., 4.4.).
Судом встановлено, що адвокатом ОСОБА_3 допущено дії, які можуть бути порушенням Правил адвокатської етики, тому суд вважає за необхідно довести вказані обставини до відома Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Ради адвокатів Миколаївської області для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності та вжиття відповідних заходів.
На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 6 ст. 31 Правил адвокатської етики, керуючись ст. 211 ЦПК України, суд
Довести до відома Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Ради адвокатів Миколаївської області факти, що можуть бути кваліфіковані як порушення чинного законодавства, допущенні адвокатом ОСОБА_3 (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №146, видане Миколаївською обласною кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури від 10.03.1994) з метою вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3.
Відповідно до ст. 221 в місячний термін повідомити Ленінський районний суд м. Миколаєва про вжиті заходи.
Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня при проголошенні ухвали - з дня її отримання.
Суддя В. В. Кокорєв