У х в а л а

20 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терракс ЛТД» про стягнення пені,

в с т а н о в и л а :

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 25 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року залишила без змін.

01 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статті 611 Цивільного кодексу України та частини п'ятої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2016_10_19/pravo1/T041618.html?pravo=1>, заявниця посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня та 09 листопада 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2016_10_19/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 21 вересня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що сторони в договорі обумовили й розмежували види відповідальності відповідача за порушення взятих на себе зобов'язань, а саме: у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язань на винну сторону покладається відшкодування завданих цим збитків, а за прострочення передачі уже введених в експлуатацію апартаментів на винну сторону покладається обов'язок сплатити позивачу неустойку у вигляді пені за кожен день прострочення. Оскільки спірний об'єкт не було введено в експлуатацію, то перебіг строку, за порушення якого настає відповідальність у вигляді пені, не розпочався. Крім того, кошти за договором комісії позивач вніс не в повному обсязі, тому у відповідача не виникло обов'язку щодо передачі йому апартаментів, як це передбачено договором, і, отже, не виник обов'язок щодо сплати пені.

Разом з тим в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року, наданій заявником для порівняння, суд касаційної інстанції, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема статтей 212-214, 303, 315 ЦПК України, оскільки суд не з'ясував належним чином фактичних обставин справи, а саме: які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; при цьому дійшов суперечливих і взаємовиключних висновків та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року, наданій заявником для порівняння, суд касаційної інстанції, направивши справу на новий судовий розгляд, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3380/ed_2016_10_19/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терракс ЛТД» про стягнення пені за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2016 року , ухвали Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко