АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І.. Половінкіної Н.Ю.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю: ОСОБА_2. який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, третя особа Герцаївська міська рада, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2016 року,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом.

Просила усунути перешкоди в користуванні підвалом, який знаходиться в будинку АДРЕСА_1 під квартирою №3 шляхом зняття навісного замка із дверей підвалу та звільнення частини приміщення ОСОБА_3 від майна.

Посилалася на те, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 належить право власності на квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_3 є власником квартири №3 у вказаному будинку.

Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні підвалом, який є спільною власністю власників квартир у будинку.

Зазначала, що ОСОБА_3 18 серпня 2011 року закрив двері підвалу, який знаходиться під квартирою №3, навісним замком, а 20 серпня 2011 року побудував навпроти входу в підвальне приміщення паркан.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні підвалом ОСОБА_5, який знаходиться в будинку АДРЕСА_1 під квартирою №3 шляхом зняття навісного замка із дверей підвалу та звільнення частини приміщення ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_3 не змінювати замки до дверей підвалу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що здійснюючи позивачу, як співвласнику підвального приміщення перешкоди в користуванні таким майном, шляхом закриття дверей до підвалу навісним замком, відповідач порушив право спільної сумісної власності позивача.

В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між співвласниками квартир будинку про користування підвальними приміщеннями.

Позовна давність до вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном не застосовується, оскільки порушення прав триває у часі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Так, згідно частин 1,2, 4 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини 1 стаття 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції будинок АДРЕСА_1 складається з трьох квартир. Квартира №1 належить на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, квартира №2 - ОСОБА_9, квартира №3 - ОСОБА_3

Вказаний будинок має підвали, один з яких знаходиться під квартиною №2, площею 8 кв.м., а другий під квартирою №3, площею 22,9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 від 29 серпня 2016 року (а.с.36-42).

18 серпня 2011 року ОСОБА_3 закрив двері підвалу навісним замком, а 20 серпня 2011 року побудував паркан напроти входу в підвальне приміщення, що підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 22 серпня 2011 року (а.с.31).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач здійснює позивачу, як співвласнику підвального приміщення, перешкоди в користуванні таким майном, шляхом закриття дверей до підвалу навісним замком.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовуючись.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_5 є співвласником підвалу, який знаходиться в будинку АДРЕСА_1 під квартирою №3.

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2011 року вбачається, що ОСОБА_5 є власником 1/4 квартири АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно договору дарування частини квартири від 22 квітня 2015 року ОСОБА_10 та ОСОБА_8 подарували ОСОБА_6, ОСОБА_5 1/2 частку квартир №1 в будинку АДРЕСА_1 (а.с.19).

Відповідно до частини 2 статті 382 ЦК України ОСОБА_5 є співвласником допоміжних приміщень в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1.

Статтею 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні шахти та інші технічні приміщення ).

У рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 2 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1).

Помилковими є доводи скарги про те, що спірне підвальне приміщення є об'єктом цивільної оборони та є бомбосховищем.

З довідки Герцаївської філії Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 12 грудня 2016 року №48 вбачається, що приміщення ІІ, площею 22,9 кв.м. має статус підвального приміщення (а.с.116).

Помилковими є доводи скарги про те, що судом першої інстанції незаконно стягнуто судові витрати понесені позивачем на оплату правової допомоги.

Згідно частини 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно частин 1, 2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно пункту 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Факт надання ОСОБА_5 правової допомоги та розмір понесених нею витрат на таку допомогу підтверджується витягом з договору №63 про надання правовою допомоги від 18 липня 2016 року, ордером серії ЧЦ №000035431 від 5 вересня 2016 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №348 від 23 лютого 2008 року, актом приймання-передачі виконаних робіт №1-63/16 від 5 вересня 2016 року в якому зазначено розрахунок витрат на правову допомогу, квитанцією до прибуткового касового ордера №05/09 від 5 вересня 2016 року (а.с.44, 45, 46, 57, 58).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_5 за час підготовки до розгляду справи в суді апеляційної інстанції понесла судові витрати в сумі 1600 гривень.

Факт надання ОСОБА_5 правової допомоги та розмір понесених нею витрат на таку допомогу підтверджується витягом з договору №14/17 про надання правовою допомоги від 23 січня 2017 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №348 від 23 лютого 2008 року, звітом виконаних робіт згідно договору №14/17 від 24 січня 2017 року, в якому зазначено розрахунок витрат на правову допомогу, квитанцією до прибуткового касового ордера №01/17 від 24 січня 2017 року.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 1600 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1600 (одну тисячу шістсот) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий Одинак О.О.

Судді: Кулянда М.І.

Половінкіна Н.Ю.