АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1][2]

19 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Волошиної В.М.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє також як законний представник малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення порядку користування домоволодінням, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року,

встановила:

07 вересня 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом, в якому у відповідності до ст. 358 ЦК України просили визначити порядок користування та виділити їм в користування житловий будинок, позначений у технічному паспорті під літерою «Б», який складається з прибудов літ. «б» та літ. «б-1», загальною площею 82 кв.м., житловою - 50,2 кв.м.; сарай під літ. «В»; вбиральню під літ. «Д» та спорудження №3 - огорожа. У користування відповідача ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_4 просили виділити приміщення в житловому будинку під літ. «А»: житлову кімнату 12,5 кв.м., гараж під літ. «Г» - 28,7 кв.м. У користування ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - приміщення в житловому будинку під літ. «А» - житлову кімнату 18,3 кв.м, комору -1,6 кв.м., льох під літ. «Л». Залишити в спільному користуванні відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 - кухню, котельню, передпокій, сіни та веранду в житловому будинку під літ. «А». Залишити в спільному користуванні сторін спорудження під №1 -2 домоволодіння (хвіртка та ворота).

Свої вимоги обґрунтовували тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 2001 року житловий будинок АДРЕСА_2, що складався з житлового будинку літера «А», літньої кухні літера «Б»; сараю літера «В», вбиральні літера «Д», погребу літера «Л»; споруджень № 1-4, належав на праві власності ОСОБА_8 - 1/2 частина; ОСОБА_1 - 1/4 частина та ОСОБА_2 -1/4 частина.

Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 25.04.2003 №275 було погоджено прийняття в експлуатацію прибудов «а-1», «б», «б-1», гаража «Г», літньої кухні, переобладнаної в житловий будинок «Б» по АДРЕСА_2.

01.08.2003 р. ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_2 отримано Дозвіл Управління державного архітектурно-будівельного контролю НОМЕР_1 на введення в експлуатацію закінченого будівництвом (розширенням, реконструкцією) приватного житлового будинку по АДРЕСА_2, а саме: прибудову а-1, житловий будинок Б, гараж Г.

Земельна ділянка, на якій розташоване спірне домоволодіння, площею 0,10 га була приватизована на усіх співвласників майна пропорційно до їх часток у праві власності на будинок.

З моменту укладення договору купівлі-продажу спірного домоволодіння між ними та ОСОБА_8 була досягнута домовленість про порядок користування майном, відповідно до якої остання фактично користувалась житловим будинком під літерою «А», загальною площею 67,5 кв.м. та житловою площею 30,8 кв.м., гаражем під літ. «Г» 28 кв.м., погребом під літ. «Д», а вони користувались житловим будинком під літерою «Б», загальна площа якого становить 82 кв.м, житлова площа 50,2 кв.м., сараєм під літ. «В», вбиральнею під літ. «Д».

05.02.2003 р. ОСОБА_8 одружилась з ОСОБА_3 та переїхала до останнього в квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Після її смерті відповідач ОСОБА_3 постійно вчиняє сварки, які закінчуються викликом міліції та зняттям побоїв. Такі стосунки та побоювання за своє життя зробили неможливим проживання з вказаною особою під одним дахом та спільне користування майном.

04 грудня 2015 р. позивачі звернулась з заявою про зміну предмету позову, в якій просили визначити порядок користування та виділити в їх користування житловий будинок АДРЕСА_2, позначений у технічному паспорті літерою «Б», який складається з прибудови літера «б» та прибудови літера «б-1», загальна площа якого становить 82 кв.м., житлова площа - 50,2 кв. м.; сарай під літерою «В»; вбиральню під літерою «Д» та спорудження № 3 домоволодіння (огорожа).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Своїх доводи обґрунтовує тим, що після смерті ОСОБА_8 жоден з відповідачів не отримав свідоцтва про право на спадщину, а тому позивачам на відміну від відповідачів належить Ѕ частина будинку на праві власності, що підтверджується належними правовстановлюючими документами. За таких підстав висновок суду про розподіл часток є таким, що не відповідає обставинам справи та не підтверджений належними доказами.

Оскільки позивачі з 2001 року фактично користуються житловим будинком під літерою «Б» та господарськими спорудами у розмірі 103,3 кв.м. від загального розміру будинку та господарських споруд, який дорівнює 207,6 кв.м., у користування відповідачів залишиться 104,3 кв.м. (207,6 кв.м. - 103,3 кв.м.), що жодним чином не порушить їх права та інтереси.

Суд першої станції порушив приписи ст.355, 356, 358 ЦК України, оскільки позивачі не мали на меті припинити право спільної часткової власності, а лише обрали спосіб захисту, який не суперечить вимогам чинного законодавства України та передбачає визначення порядку користування житловим будинком та господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 у відповідності до Ѕ частки, яка належить позивачам на праві власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивачів ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 травня 2001 року ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у власність житловий будинок АДРЕСА_2, в таких долях: ОСОБА_8 -1/2 частина, ОСОБА_1 - ј частина, ОСОБА_2 - ј частина (а.с.206 т.1).

Відповідно до п. 1 вказаного договору купівлі-продажу, житловий будинок дерев'яний, обкладений цеглою, житловою площею 30,80 кв.м., позначений в плані під літерою «А», літня кухня під літерою «Б», сарай під літерою «В», вбиральня під літерою «Д», погріб, під літерою «Л», під №1-4 спорудження.

Рішенням Київської міської ради від 11 липня 2002 року №114/114 ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передано у спільну часткову власність земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 загальною площею 0,1000 га, розташовану на АДРЕСА_2, для обслуговування належного їм на праві спільної часткової власності житлового будинку, господарських будівель і споруд пропорційно до їх часток у праві власності на будинок (а.с. 18, 19 т.1).

Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 25.04.2003 №275 було погоджено прийняття в експлуатацію прибудов «а-1», «б», «б-1», гаража «Г», літньої кухні, переобладнаної в житловий будинок «Б» по АДРЕСА_2.

01.08.2003 р. ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_2 отримано Дозвіл Управління державного архітектурно-будівельного контролю НОМЕР_1 на введення в експлуатацію закінченого будівництвом (розширенням, реконструкцією) приватного житлового будинку по АДРЕСА_2, а саме: прибудову а-1, житловий будинок Б, гараж Г. (а.с.16, 17 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20 т.1).

Оскільки заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті ОСОБА_8 не залишила, право на спадкування в рівних частках одержали спадкоємці першої черги - чоловік ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4, батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 (а.с. 53 т.2).

Відповідач ОСОБА_5 відмовилась від спадщини після смерті свого чоловіка на користь дочки ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2015 року зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні 1/2 частиною будинку АДРЕСА_2 та Ѕ частиною погребу (літера «Л»). Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 комплект ключів від хвіртки, будинку та погребу ( а.с. 70-71 т.1).

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 24 червня 2015 року зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 Ѕ частиною кухні (літера «Б), Ѕ частиною сараю (літера «В»), 1/2 частиною вбиральні (літера «Д»), 1/2 частиною споруджень під №1-4 домоволодіння АДРЕСА_2. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 комплект ключів від кухні, сараю, вбиральні, споруджень №1-4 (а.с. 72-76 т.1).

Звертаючись до суду з позовом про визначення порядку користування спірним домоволодінням позивачі свої вимоги обґрунтовували тим, що спільне володіння та користування домоволодінням з відповідачем ОСОБА_3 є неможливим через протиправну поведінку останнього.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що з моменту набуття спірного будинку у власність і до смерті ОСОБА_8 між співвласниками склався та існував певний порядок користування будинку, відповідно до якого ОСОБА_8 користувалась і володіла будинком під літерою «А», гаражем під літерою «Г» та погребом під літерою «Д», а подружжя ОСОБА_2 - будинком під літерою «Б», сараєм під літерою «В» та вбиральнею під літерою «Д».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вирішити існуючий спір шляхом визначення порядку користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі неможливо.

Вказаний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі №6-12цс13 від 3 квітня 2013 року, виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

З огляду на те, що здійснення права спільної часткової власності шляхом встановлення порядку користування майна між його співвласниками передбачено нормами чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість захисту порушеного права позивача у спосіб, визначений ст. 358 ЦК України, без поділу майна в натурі. При цьому встановлення порядку користування спірним домоволодінням могло вирішити наявний спір, з огляду на тривалі конфліктні взаємовідносини, що виникли між сторонами.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Зміна позивачами позовних вимог шляхом зазначення приміщень, які вони просять виділити в їх користування, без визначення порядку користування, який вони просять встановити між всіма співвласниками спірного майна, фактично призвела до неможливості вирішити вказаний спір по суті.

В порушення вимог цивільно-процесуального законодавства суд першої інстанції вищевказаного не врахував, розглядаючи справу починаючи з вересня 2015 року наявний між сторонами спір фактично не вирішив, не попередив осіб про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, не сприяв здійсненню їхніх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи ту обставину, що позовні вимоги щодо визначення порядку користування спірним домоволодінням між всіма його співвласниками не були предметом розгляду суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити нове рішення за наслідками розгляду поданої апеляційної скарги.

З огляду на вказану обставину, а також те, що внаслідок винесення судом апеляційної інстанції власного рішення, з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, результат по суті спору не зміниться, судове рішення колегія суддів вважає за можливе залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/849/2017

Головуючий у суді першої інстанції: ТрусоваТ.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.