Справа № 139/207/17
РІШЕННЯ

іменем України

23 березня 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В. з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

секретаря судових засідань Хонькович Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Вищеольчедаївської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 площею, відповідно, 2,7761 га та 0,6113 га, які розташовані на території Вищеольчедаївської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач у справі є спадкоємцем за законом. Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 спадщини не прийняла і на неї не претендує. Позивач заявляє, що він має право спадкувати після смерті ОСОБА_4 і прийняв спадщину, однак державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю (втратою) документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, зокрема, правовстановлюючих документів на земельні ділянки. За захистом своїх прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у ньому, зокрема, пояснив: Він доглядав свою бабу ОСОБА_4, забрав її проживати до себе, проводив поховання, а тому розраховував на спадщину від неї. Після того, як звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, йому спочатку було відмовлено у прийнятті документів через пропуск строку подання заяви до нотаріуса, а потім - у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Державні акти, що посвідчували право власності ОСОБА_4 дійсно втрачені, але він подав до нотаріуса копії цих актів, отримані у відділі Держгеокадастру у Мурованокуриловецькому районі. Йому не відомо було про можливість оскарження постанови нотаріуса, оскільки справою займалася його довірена особа.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала і ствердила суду, що не прийняла і не бажає прийняти спадщину після смерті своєї матері, а бажає, аби її оформив ОСОБА_1

Представник відповідача - Вищеольчедаївської сільської ради - в судове засідання не з'явився. Вищеольчедаївський сільський голова подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позову (а.с. 37).

На підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відстуності представника відповідача.

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 8), стверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Довідкою виконавчого комітету Вищеольчедаївської сільської ради № 1099 від 19 серпня 2016 року (а.с. 18), витягами з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки № 111/86-17 від 13 лютого 2017 року (а.с. 19-20) позивач ствердив, що ОСОБА_4 володіла земельними ділянками площею 2,7761 га та 0, 6113 га, які розташовані на території Вищеольчедаївської сільської ради і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Зазначене також знайшло підтвердження і у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування".

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 12/2016 (а.с. 29-36) слідує, що 02 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на все належне їй майно, у тому числі, на земельні ділянки, розташовані на території Вищеольчедаївської сільської ради.

Із цієї ж спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 як на доказ наявності у спадкодавця зазначеного права власності на землю подав нотаріусу архівні копії державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_4 та № 105396, що були видані 01 жовтня 2004 року та 07 вересня 2007 року.

Постановою державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори № 397 від 20 вересня 2016 року (а.с. 21) ОСОБА_1 відмовлено в посвідченні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. У цій постанові нотаріус зазначає, що метою спадкоємця є оформлення спадщини на земельні ділянки площею 2,7761 та 0,6113 гектара, що розташовані на території Вищеольчедаївської сільської ради, однак правовстановлюючі документи - Державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_4, НОМЕР_5, кадастровий номер НОМЕР_6 та НОМЕР_7, видані на ім'я померлої, представити не має можливості, у зв'язку з їх втратою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

У позовній заяві позивач зазначив, що Державні акти на право власності на землю представити не має можливості у зв'язку з їх втратою (а.с. 15).

Згідно із вимогами статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину серед іншого перевіряє склад спадкового майна.

Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентується Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5, зокрема главою 10 розділу ІІ. Так, підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

У сфері оформлення спадкових прав має місце типова ситуація, пов'язана з втратою, пошкодженням чи зіпсуванням документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. У цьому випадку спадкоємець для оформлення своїх спадкових прав отримує дублікат необхідного документа. На підставі отриманого дубліката документа, з дотриманням інших вимог пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553, можливо здійснити реєстрацію права власності спадкодавця за заявою спадкоємця. При цьому слід зазначити, що у випадку належної реєстрації права власності спадкодавця на нерухоме майно за життя додаткової реєстрації права власності на підставі дубліката документа, що підтверджує набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, не вимагається.

На сьогоднішній день існує два види документів, видача дублікатів яких законодавством не передбачена: державний акт на право власності чи постійного користування земельною ділянкою та свідоцтво про право власності на нерухоме майно (крім свідоцтв, виданих органами приватизації). Перелік документів, що подаються для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об'єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, встановлений в пункті 53 Порядку № 1127.

Зокрема, для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, реєстрацію якого проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням відповідного свідоцтва про право власності на нерухоме майно подаються: 1) копія примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно; 2) оголошення про втрату документа у друкованих засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження або місцевої чи регіональної сфери розповсюдження за місцезнаходженням нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє ім'я виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа). Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому пунктом 53 Порядку № 1127, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав в інформаційних системах, державна реєстрація прав в яких здійснювалася до 1 січня 2013 р., або на паперових носіях інформації, ведення яких здійснювалося підприємствами бюро технічної інвентаризації.

У випадку, якщо спадкодавцем за життя було набуто право власності, однак документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, втрачений і видача його дублікату не передбачена діючим законодавством, реєстрацію права власності спадкодавця за заявою спадкоємця можливо здійснити, застосовуючи у сукупності норми пунктів 53 і 66 Порядку № 1127.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, при дотриманні зазначених вище умов, передбачених Порядком № 1127, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину на підставі архівних копій державних актів, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст.ст. 68, 69 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5, п.п. 53, 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, ст.ст. 10, 57, 60, 80, ч. 4 ст. 174, ст.ст. 179, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 та Вищеольчедаївської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування у зв'язку з його безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом десяти днів з моменту проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: _________________