Справа № 591/7042/16-ц
Провадження № 2/591/811/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м. Суми

Зарічний райсуд м. Суми в складі:

головуючого судді Шелєхової Г.В.

при секретарі Тищенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя, в сумі 40 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 06 листопада 2013 року була звільнена у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи. Позивачу були встановлені професійні захворювання. Відповідно до довідки МСЕК м. Суми ступінь втрати працездатності склала 40%. Отримані позивачем професійні захворювання спричинили моральні та фізичні страждання. Вона змушена постійно приймати знеболюючі та інші ліки, через дратівливість у неї погіршилися відносини з рідним та сусідами, будь-яке навантаження викликає біль, порушений звичний уклад життя.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає суму моральної шкоди, на якій наполягає позивач завищеною.

Суд, вислухавши пояснення зявившихся учасників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що з 10 червня 1982 року по 06 листопада 2013 року позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством, що підтверджується копією трудової книжки (6-7).

06 листопада 2013 року звільнений у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи.

Позивачка працювала за професією акумуляторник цеху концентрації сірчаної кислоти.

Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання №2 від 11 листопада 2013 року позивачу встановлені такі професійні захворювання:

Хронічний субатрофічний ринофаринголарингіт. Захворювання професійне від тривалої дії сірчаної кислоти на виробництві.

ХОЗЛ IIст. Токсичної етіології фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень II ст., Легенева недостатність I ст. Захворювання професійне.

Хронічна двохстороння сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ступеню. Захворювання професійне від тривалої дії виробничого шуму (основний діагноз).

Гіпертонічна хвороба IIст. РОХП з переважним ураженням шийного і попереково-крижового відділів, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта, деформуючий спондильоз шийного і попереково-крижового відділу хребта, кили міжхребцевих дисків С5-С6, С6-С7, L4-L5; секвестрована кила диску С4-С5, дегенеративний стеноз хребцового каналу на рівні С4-С5, С5-С6, L4-L5 зі стійкими вираженим радикулярним і алгічним синдромами. Пресбіопія, хронічний кон'юктивіт (супутній діагноз).

У п. 16 акту зазначено, професійне захворювання виникло через недосконалість технології, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах правці.

У п. 17 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості, незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично-допустимих концентрацій (рівнів) небезпечних та шкідливих виробничих факторів).

Згідно п. 19 акту роботодавець не забезпечив виконання вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони» і п. 3.1 «Вміст шкідливих речовин в повітрі робочої зони не повинен перевищувати гранично-допустимих концентрацій», ДСН 3.3.6-037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку», ГОСТ 12.1.003-83 «ССБТ.Шум.Загальні вимоги до повітря робочої зони» (а.с. 9), що свідчить про те, що роботодавець не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6,7,13 закону України «Про охорону праці», що підтверджує наявність вини відповідача у настанні шкідливих наслідків для здоровя позивача.

Згідно довідки Спеціалізованої МСЕК м. Суми від 05 грудня 2016 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 40%, потребує медикаментозного лікування в реабілітаційній установі (а.с. 10).

Позивачу протипоказана робота в шкідливих умовах праці, встановлено професійні захворювання. Вказані факти підтверджуються випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №08-06/491 та медичним висновком №0803/1187від 24.10.2013 року (а.с. 11-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з досліджуваних судом першої інстанції документів, умови праці позивача на підприємстві відповідача не відповідали вимогам ст.153 КЗпП, оскільки є шкідливими, проводилися в умовах перевищення гранично-допустимих концентрацій небезпечних та шкідливих виробничих факторів.

Рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року - громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов»язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 року зазначив: що громадянам України надано право на підставіст.1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Згідно розяснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахуванням цих обставин суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 10000 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості.

Керуючись ст. ст.10-11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Шелєхова