Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 431/4738/16-ц
Провадження № 22ц/782/7/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря: Попової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 13 грудня 2016 року

за позовом кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року кредитна спілка «Імперіал ЛТД» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення боргу, в обґрунтування якого вказала, що відповідно до кредитного договору № 2072 від 07.04.2012 ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 6200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 24 місяця від дати отримання кредиту.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 07.04.2012 року між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 укладені окремі договори поруки, відповідно до умов яких вказані відповідачі взяли на себе обовязок відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору № 2072 від 07.04.2012 року.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач ОСОБА_3 зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, постійно порушує графік сплати кредиту, у звязку з чим станом на 03.10.2016 року сума заборгованості за користування кредитом становить 11011 грн. 23 коп.

Також 22.12.2012 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 2715, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 6200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70 % річних строком на 24 місяці, а ОСОБА_3 зобов'язалася повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування коштами і виконати зобовязання за кредитним договором у повному обсязі.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 22.12.2012 року між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 укладені окремі договори поруки, відповідно до умов яких вказані відповідачі взяли на себе обовязок відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору № 2715 від 22.12.2012 року.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач ОСОБА_3 зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, постійно порушує графік сплати кредиту, у звязку з чим станом на 03.10.2016 року сума заборгованості за користування кредитом становить 15166 грн. 59 коп.

Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 26177 грн. 82 коп. та судові витрати.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 13 грудня 2016 року позовні вимоги кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитними договорами у сумі 26177 грн. 82 коп. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з неї заборгованості за кредитним договором та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу не визнав.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 74 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 рішення суду не оскаржується, тому рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року, згідно яких у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що 07.04.2012 року та 22.12.2012 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 укладені кредитні договори № 2072 та № 2715, відповідно до умов яких відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 6200 грн. та 6200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70 % річних строком на 24 місяці.

За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким ОСОБА_3 зобовязаася до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит.

Згідно з договорами поруки укладеними між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 останні взяли на себе обовязок відповідати за зобовязаннями позичальника ОСОБА_3, що випливають з кредитних договорів № 2072 від 07.04.2012 року та № 2715 від 22.12.2012 року.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач ОСОБА_3 зобовязання за вказаними кредитними договорами належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 03.10.2016 року сума заборгованості по сплаті кредиту за договором № 2072 від 07.04.2012 року становить 11011 грн. 23 коп., за договором № 2715 від 22.12.2012 року становить 15166 грн. 59 коп., всього 26177 грн. 82 коп.

Тому суд першої інстанції з урахуванням зазначених обставин, керуючись ст. ст. 526, 553, 554,1046,1048,1050-1056 ЦК України, дійшов висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитними договорами у сумі 26177 грн. 82 коп.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі в оскаржуваній частині, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.04.2012 року та 22.12.2012 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 укладені кредитні договори № 2072 та №2715, відповідно до умов яких остання отримала кредит у розмірі 6200 грн. та 6200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 24 місяці від дати отримання кредиту.

07.04.2012 року та 22.12.2012 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2072/ 1 та договір поруки № 2715/4 відповідно до умов яких, остання взяла на себе обовязок відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3, що випливають з кредитних договорів № 2072 від 07.04.2012 року та № 2715 від 22.12.2012 року.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Оскільки право кредитора і обовязок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року за № 6-2239цс15, постанові від 14 вересня 2016 року № 1451цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Пунктом 4.2 договору поруки №2072/ 1 від 07.04.2012 року та п. 4.2 договору поруки № 2715/4 від 22.12.2012 року визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку позовної давності, визначених у п. 5.4 цього Договору, не предявить вимоги до поручителя.

У пункті 5.4 зазначених вище договорів поруки сторони погодили, що строк позовної давності для всіх вимог становить три роки.

Із системного аналізу вказаних пунктів договорів поруки вбачається, що сторони під час укладення зазначених договорів встановили строк припинення поруки, який становить три роки.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів того, що пункти 4.2, 5.2 договорів поруки визнано недійсними.

Якщо договором поруки передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобов'язання.

Вказаний висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року в № 6-18цс16, від 08 червня 2016 року № 6-1006цс16.

Відповідно до п. 2.1. кредитних договорів № 2072 та 2715, кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту.

В пункті 2.3. кредитних договорів зазначено, що позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього договору.

Згідно п. 3.3 кредитних договорів № 2072 та 2715 погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є Додатком до цього договору.

Так, у відповідності до Додатку до договорів погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється частинами (щомісячними платежами) до 25 числа кожного місяця із визначенням сум.

Таким чином, чергові платежі за зазначеними вище кредитними договорами ОСОБА_3 повинна була здійснювати не пізніше 25 числа кожного місяця, а останній платіж повинна здійснити 07.04.2014 року за договором № 2072 від 07.04.2012 року, 22.12.2014 року за договором № 2715 від 22.12.2012 року.

Отже, в кредитних договорах сторони встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязань, яке виникло на основі договорів.

Оскільки кредитними договорами передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 25 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого договорами поруки три роки для предявлення вимог до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через три роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договорами не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитними договорами про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

КС «Імперіал ЛТД» звернулася до суду з позовом 06 жовтня 2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду. Позивачем заборгованість за тілом кредиту за договором № 2072 від 07.04.2012 року та за договором № 2715 від 22.12.2012 рокурозрахована станом на 03.10.2016 року.

Зазначене свідчить про те, що позивачем вимоги до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту яка виникла до 06.10.2013 року як за договором № 2072 від 07.04.2012 року, так і за договором № 2715 від 22.12.2012 рокупредявлені поза межами встановленого договорами поруки трирічного строку.

Таким чином, оскільки кредитна спілка «Імперіал ЛТД» протягом трьох років від дня настання строку виконання частини основного зобовязання за тілом кредиту за до 06.10.2013 року не предявила вимоги до поручителя ОСОБА_2, тому порука за договором № 2072 від 07.04.2012 року в частині щомісячних платежів за період з 26.05.2012 року по 06.10.2013 року та за договором № 2715 від 22.12.2012 року за період з 26.02.2013 року по 06.10.2013 рокуприпинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором поруки № 2072/1 від 07.04.2012 року не можна вважати припиненими в частині заборгованості за тілом кредиту, яка виникла за період з 06.10.2013 року по 07.04.2014 року та поруки за договором поруки № 2715/4 від 22.12.2012 рокута стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником зобовязань за вказаний вище період до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за тілом кредиту за договором № 2072 від 07.04.2012 року за період з 06.10.2013 року по 07.04.2014 року становить 1550,06 грн., а за договором № 2715 від 22.12.2012 року за період з 06.10.2013 року по 22.12.2014 року становить 3878,03 грн.

Як вбачається із матеріалів справи заборгованість за відсотками за договором № 2072 від 07.04.2012 року виникла за період з 31.05.2015 року по 03.10.2016 року становить 5811, 23 грн., а за договором № 2715 від 22.12.2012 року за період з 20.04.2015 року становить 9666,58 грн.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами та судового збору та способу стягнення з ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на користь кредитної спілки Імперіал ЛТД заборгованість за кредитним договором № 2072 від 07.04.2012 року в сумі 7361,29 грн., яка складається із тіла кредиту в сумі 1550,06 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 5811, 23 грн. та за кредитним договором № 2715 від 22.12.2012 року в сумі 13544,61 грн., яка складається із тіла кредиту в сумі 3878,03 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 9666,58 грн.

Також, стягуючи з боржника та поручителів як солідарних боржників на користь кредитної спілки Імперіал ЛТД заборгованість за кредитними договорами судом першої інстанції не було враховано положення статті 554 ЦК України, які передбачають, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що у разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання основного зобовязання, виникає кілька самостійних зобовязань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не повязані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стосовно якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобовязання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Вказаний висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-511цс15.

Згідно п. 1.1. договору поруки № 2072/1 від 07.04.2012 року та договору поруки № 2715/4 від 22.12.2012 року поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором № 2072, та кредитного договору № 2715, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Пунктом 3.1 зазначених договорів поруки передбачено, що поручитель відповідає по зобовязаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та поручителями укладені окремі договори поруки.

Зазначене вище, свідчить про те, що кожен із поручителів відповідає перед кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» разом із боржником ОСОБА_3 як солідарні боржники.

Матеріали справи не містять доказів того, що поручителі спільно дали поруку.

За таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 разом з іншими поручителями.

Визначаючи розмір судового збору та стягуючи його з відповідача ОСОБА_2 у солідарному порядку з іншими відповідачами, судом не було враховано, що судові витрати підлягають стягненню у частці пропорційно від розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції від 21.10.2016 року кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі1378 грн., а оскільки позовні вимоги задоволені частково та з урахуванням відповідальності інших відповідачів з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки Імперіал ЛТД підлягає стягненню судовий збір в сумі 275,12 грн.

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, тому з кредитної спілки Імперіал ЛТД на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні апеляційної скарги в сумі 76,35 грн.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 13 грудня 2016 року в оскаржуваній частині змінити, скасувавши в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору та способу стягнення з ОСОБА_2 та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на користь кредитної спілки Імперіал ЛТД заборгованість за кредитним договором № 2072 від 07.04.2012 року в сумі 7361,29 грн., яка складається із тіла кредиту в сумі 1550,06 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 5811, 23 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на користь кредитної спілки Імперіал ЛТД заборгованість за кредитним договором № 2715 від 22.12.2012 року в сумі 13544,61 грн., яка складається із тіла кредиту в сумі 3878,03 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 9666,58 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки Імперіал ЛТД судовий збір в розмірі 275,12 грн.

Стягнути з кредитної спілки Імперіал ЛТД на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 76,35 грн.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: