У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Пиляй І.С., за участю представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - адвоката Твердого М.К., представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Юшко С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2016 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_7, в зв'язку із смертю останнього (п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/25/2017 Головуючий у 1 інстанції : Красовський О.О.

Доповідач : Григоренко М.П.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 покликаються на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказують, що в ході розгляду справи ними було підтверджено, що вони вклали в будівництво спірного будинковолодіння грошові кошти в сумі 126000 доларів США, тому і претендують на весь житловий будинок, який збудований за їхні особисті кошти.

Зазначають, що на сімейній нараді ОСОБА_7 дав згоду на те, щоб на місці старого будинку збудувати новий, що згодом було зроблено.

В томі №1 (а.с. 12) міститься письмова розписка ОСОБА_8 (брата позивача ОСОБА_1 та сина ОСОБА_7 та ОСОБА_4), в якій ОСОБА_8 підтвердив ту обставину, що він одержав кошти (10 тис. дол. США) і не заперечує всі подальші дії з нерухомим майном (будівлі за адресою: АДРЕСА_1). Також з його листа брату (позивачу ОСОБА_1) слідує, що ОСОБА_8 кошти за свою частку в батьківському майні отримав і не заперечує , щоб старий будинок зруйнувати, а на його місці ОСОБА_1 побудує новий будинок для себе та своєї дружини ОСОБА_2

Впродовж 2007-2010 років в АДРЕСА_1, на місці старого будинку ОСОБА_7, котрий зруйнували, було збудовано новий житловий будинок.

Ту обставину, що новий будинок будувався позивачами за їхні грошові кошти було підтверджено в суді показами свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Свідок ОСОБА_15 (дочка позивачів, рідна сестра відповідача-1, онучка відповідачів -2, 3) підтвердила ту обставину, що за період будівництва спірного будинку позивачами було передано відповідачу-1 60000 дол. США, 10000 доларів „відступних" віддали ОСОБА_8, ще 56 000 дол. США виручених від продажу квартири ОСОБА_1, зі слів ОСОБА_6, також були витрачені на побудову спірного будинку. ОСОБА_15 підтвердила, що загальна сума витрачена позивачами на будівництво становила 126000 дол. США.

В постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 05.10.2012 року (Т.1, а.с. 26) з пояснень ОСОБА_6 в матеріалах ЖРЗПЗ № 4033 від 02.10.2012 року встановлено, що її мама гр.. ОСОБА_2 дійсно надавала кошти на будівництво даного будинку ОСОБА_6 в сумі 37000 дол. США.

Проте судом вказані докази були проігноровані.

Зазначають, що ці кошти ними були зароблені в Росії, і вони їх передавали або привозили власній дитині, тому ніяких розписок про отримання коштів та про зобов'язання ОСОБА_6 ніхто не брав. Вони беззаперечно довіряли батькам та дочці, тому не укладали з ними договору на проведення будівельних робіт.

Вважають, що суду було надано всі докази, що будинок був збудований виключно за грошові кошти позивачів.

Вважають, що в судові засідання ОСОБА_7, ОСОБА_4 не з'являлися, а ОСОБА_6 в судовому засіданні відмовилася від дачі показань, в зв'язку з тим, що ОСОБА_7 уклав договір дарування будинковолодіння та земельної ділянки від 24.11.2011 року на ім'я ОСОБА_6

Судом не надано належної оцінки тій обставині, що сам ОСОБА_7 звертався до Рівненського районного суду з позовом про визнання договору дарування недійсним , хоча в подальшому даний позов і було залишено без розгляду.

Тому вважають передчасним висновок суду про те, що власник майна добровільно, без примусу розпорядився таким майном на користь відповідачки ОСОБА_6

Із цих підстав просять скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, також просять стягнути з відповідачів на їхню користь судові витрати по справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, ні вона, ні її покійний чоловік ОСОБА_7 за станом здоров'я не могли приймати участь в судових засіданнях, в них був представник. Їх ніхто не вводив в оману. ЇЇ чоловіка ОСОБА_7 доглядали до смерті та похоронили внучка ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_16 На даний час вона проживає в квартирі ОСОБА_6, яка про неї піклується та забезпечує всім необхідним. Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивачів - адвокат Твердий М.К. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Юшко С.І., просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимог, суд виходив із того, що ці вимоги є безпідставними.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивачів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

На підставі рішення виконавчого комітету Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 30.06.2011 року № 64, ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право приватної власності на новостворений житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Проте, звертаючись із вимогами про визнання права власності на вищевказане нерухоме майно, позивачі не надали будь-яких належних та допустимих доказів, що вищезазначені рішення місцевого самоврядування та свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок були у встановленому порядку визнані недійсними, в тому числі і з тих підстав, що це майно фактично було збудовано не за кошти ОСОБА_7, а за їхні кошти.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Позивачі не були стороною договору дарування, а тому у останніх відсутні підстави ставити питання про визнання цього договору недійсним, як укладеного під впливом обману чи під примусом.

Більше того, в матеріалах справи наявні декілька нотаріально посвідчених заяв відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7, згідно яких вбачається, що волевиявлення останнього на укладення договору дарування було вільним.

З огляду на викладене слід прийти до висновку, що позивачами обрано не вірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2016 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Боймиструк

С.С. Шимків