АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1638/2017 Головуючий у 1-й інстанції - Ластовка Н.Д.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко НаталіїВікторівни на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

10 січня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Яндульський Д.В. направив електронною поштою до Апеляційного суду м. Києва клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з введенням з 19.12.2016року в ПАТ КБ «Приватбанк» тимчасової адміністрації та зміною керівництва.

Проте, слід зазначити, що вказане клопотання передано судді лише 12 січня 2017 року.

Таким чином, на день розгляду справи в колегії суддів не було підстав відкладати її розгляд.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за договором № б/н від 30.07.2013 року на загальну суму 11 566,34 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачем порушено умови зазначеного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та штрафу, що є предметом позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30.07.2013 року ОСОБА_2 складена та підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій вказано, що відповідач виявляє бажання оформити на своє ім'я платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом на платіжну картку, де міститься інформація що ОСОБА_2 підтвердив, що він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та згоден що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона неможе запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем приєднано до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», де визначено за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги, довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна».

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти)визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом якістотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моментунадання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Позивачем вказано, що Заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами наданнябанківських послуг і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

При цьому, позивач не зазначив в позовній заяві жодних даних про номер карткового рахунку, дати вручення картки позивачу, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості, не надав суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку тощо.

Не містить жодної конкретики з цього приводу і додана анкета-заява відповідачапро приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 30.07.2013 року.

У правовій позиції Верховного Суду України, сформованій у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 року зазначено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовоючастиною укладеного між сторонами кредитного договору,якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційноїінстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом у справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд першої інстанції вірно зазначив, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Так, позивач не надав жодного доказу того, що надані ним Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанк та довідка про кредитування з використанням кредитки «Універсальна» дійсно являються складовою частиною укладеного 30.07.2013 року між сторонами кредитного договору у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, враховуючи, що вони не підписувалися ОСОБА_2, не мають терміну складення, строку їх дії, а пам'ятка клієнта, що за позицією позивача є складовою договору, взагалі відсутня.

Крім того, суду не надано доказів того, що відповідна Карта передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, оскільки він ґрунтується на правовій позиції, викладеній ВСУ у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: