Справа № 161/2860/17
Провадження № 2/161/1675/17
У Х В А Л А

27 березня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О.М.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, який обґрунтовує тим, що ОСОБА_6, яка згодом змінила прізвище на ОСОБА_3, позичила у нього 560 000 грн., що на час позики було еквівалентно 70 000 доларів США, які зобовязалася повернути до 10 березня 2016 року за курсом долара на дату повернення. На його думку, поверненню підлягає 1891827 грн. Зазначає, що відповідач про вказане зобовязання , суму та строки виконання власноручно написала та видала розписку, проте у вказані строки свої зобовязання не виконала, позичені кошти не повернула. На підставі зазначеного просить стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики, що становить 1891827 грн. та 302 537,19 грн. процентів за користування позикою, а всього 2194 364,19 грн.

27 березня 2017 року на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на все майно та кошти, що належать ОСОБА_3 в межах заявленого позову в сумі 2 194 364,19 грн.

В судовому засіданні сторона позивача заяву підтримала.

Сторона відповідача просила суд при розгляді даної заяви врахувати права всіх сторін по справі.

Суд, дослідивши подану заяву, дійшов висновку, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову (ч. 2 ст. 151 ЦПК України).

Згідно статті 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, повязаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в звязку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач просить накласти арешт та заборону відчуження на все майно та кошти, що належать ОСОБА_3 в межах заявленого позову в сумі 2 194 364,19 грн. у зв'язку з імовірністю відчуження відповідачем належного їй майна на виконання інших боргових зобовязань.

Однак, позивачем не надано доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається, а також не наведено достатніх підстав вважати, що існує обґрунтована ймовірність утруднення виконання рішення в майбутньому в разі задоволення його позову.

Так, як вбачається з тексту заяви про забезпечення позову, в ній відсутній перелік майна, належного відповідачу, на яке позивач просить накласти арешт та заборону відчуження, не визначена вартість такого майна, що позбавляє суд можливості визначити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а саме відповідність вартості майна, на яке накладається арешт розміру суми боргу, яку просить стягнути позивач. Також стороною не надано жодних доказів, які б підтверджували, що сторона відповідача вчиняє чи має намір вчинити, будь-які дії щодо унеможливлення в подальшому виконання рішення суду.

Суд ставиться критично до доводів сторони позивача про те, що законодавчими нормами, якими регулюються заявлені правовідносини, не зазначено обовязку заявника вказувати види чи назву майна боржника або визначати чи в інший спосіб встановлювати його вартість, оскільки відсутні будь-які норми Закону, які покладали б виконання цих дій на заявника.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так у даній нормі процесуального Закону законодавець чітко визначив у яких випадках сторона звільняється від доказування будь-яких вимог в тому числі і вимог щодо вжиття заходів забезпечення позову і серед чого відсутня така вказівка процесуального закону, як звільнення сторони від обовязку надати докази утруднення виконання рішення суду за результатами розгляду цивільної справи.

Відповідно до абз. 1 п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, зазначене вище спростовує доводи позивача про відсутність у нього обовязку довести необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній цивільній справі.

Крім того, суд звертає увагу сторони позивача на ту обставину, що обставини викладені ним у повторній заяві про вжиття заходів забезпечення позову є фактично доводами які могли бути розглянуті в порядку апеляційного оскарження ухвали суду про відмову у вжитті заходів забезпечення позову від 16 березня 2017 року.

З врахуванням викладеного, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.