АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Костюк Л.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Чернівецького міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про відшкодування допомоги по безробіттю, за апеляційними скаргами Чернівецького міського центру зайнятості та ОСОБА_3, подану в його інтересах представником за довіреністю ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року Чернівецькій міський центр зайнятості звернувся до судуіз позовом про стягнення з ОСОБА_3 19 364,90 грн. отриманої допомоги по безробіттю.

Свої вимоги обґрунтовував отриманням ОСОБА_4 з 21.05.2012 року в центрі зайнятості статусу безробітного з виплатою передбаченої законом допомоги у розмірі 70% від середньої заробітної плати, розмір якої до 14.02.2013 року склав ціну позову. Про те, під час проведення перевірки щодо обґрунтованості виплат 05.05.2016 року згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та з акту розслідування страхових випадків від 13.05.2016 року стало відомо, що під час реєстрації в якості безробітного ОСОБА_4 в порушення п.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» приховав відомості про його реєстрацію як фізичної особи підприємця, внаслідок чого всупереч статей 1 та 2 Закону України «Про зайнятість населення» (в ред. до 01.01.2013 року) безпідставно отримував допомогу по безробіттю будучи само зайнятою особою.

справа № 22ц-794/114/17р. Головуючий у 1 інстанції: Літвінова О.Г. категорія : 30 Доповідач: Лисак І.Н.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2016 року у задоволені позовних вимог відмовлено у звязку із застосуванням наслідків пропуску строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Чернівецькій міський центр зайнятості з огляду на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно встановив порушення центром порядку перевірки поданих особою відомостей під час перебування на обліку та визначив початок перебігу строку позовної давності від дати зняття особи з обліку як безробітного, оскільки обовязок центром зайнятості на проведення перевірки достовірності поданих особою відомостей згідно встановленого порядку не обмежений лише часом перебування особи на обліку, а пов'язаний перевіркою поданих відомостей за період перебування на обліку. Вважають, що строк позовної давності не сплинув, по-скільки центру зайнятості стало відомо про недостовірність поданих особою відомостей з листа від 19.09.2013 року №11-461, отриманого за вх.№1210/25-13 27.04.2016 року, що є датою початку перебігу строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить мотивувальну частину вищезазначеного рішення суду змінити, виклавши обґрунтування відмови у задоволені позовних вимог безпідставністю, оскільки норми матеріального права, на які посилався позивач при предявлені позову, на спірні правовідносини не поширюються, а вони регулюються ст.1215 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а скаргаЧернівецького міського центру зайнятості підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, про те не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Про те, оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає, оскільки суд першої інстанції при встановлені обставин справи вірно прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та визначив норми матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини, про те припустився помилки щодо встановлення порушення з боку позивача порядку проведення перевірки поданих особою відомостей, внаслідок чого невірно визначив початок перебігу строку позовної давності, сплив якого став наслідком відмови у його задоволені, з чим не погоджується колегія суддів.

Так, як вбачається з персональної картки №00009 (а.с.9), ОСОБА_4 14.05.2012 року звернувся та зареєструвався в Чернівецькому міському центрі зайнятості для пошуку роботи, в якому за його заявою від 21.05.2012 року (а.с.10) згідно наказу від 21.05.2012 року № НТ120251 було призначено та розпочато виплату допомоги відповідно до п.п.1,3,4 ст.22. п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі по тексту - «Закон») та п.2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» (а.с.14).

Відповідно до чч.1,3,4 ст.22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в ред. станом на 19.05.2011 року, далі по тексту - «Закон») застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.

Ст.23 цього Закону та п.2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» (чинного до 31.07.2015 року в ред. станом на 23.12.2011 року, далі по тексту - «Порядок») визначали розміри допомоги, правильність нарахування розміру яких не є предметом спору в цій справі, про те згідно п. 1.1. цього Порядку, він визначав механізм призначення, виплати допомоги по безробіттю, у т.ч. одноразової для організації безробітними підприємницької діяльності, та обчислення страхового стажу.

Поняття безробітного на час надання ОСОБА_4 такого статусу та повязаної з ним допомоги визначався ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» (чинного до 01.01.2013 року в ред. станом на 01.10.2011 року), коли безробітними визнавалися працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно поданої заяви від 21.05.2012 року ОСОБА_4 крім іншого, повідомив, що не зареєстрований як фізична особа-підприємець, хоча набув статусу такого з 12.12.1994 року з видом економічної діяльності у сфері роздрібної торгівлі з лотків і на ринках іншимитоварами, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, і на час отримання статусу безробітного та повязаної з цим допомоги такого статусу не втрачав до 08.08.2013 року.

Оскільки поняття фізичної особи-підприємця законом не встановлено, але з урахуванням положень ст.42 та ч.1, п.2 ч.2 ст.55 ГК України це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, право на яку в силу ст.50 ЦК України мають фізичні особи з повою цивільною дієздатністю за умови її державної реєстрації та відповідно до абз.1 ч.1 ст.51 ГК України може бути припинена з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

З аналізу зазначених норм вбачається, що з моменту реєстрації фізичної особою підприємцем і до моменту внесення відомостей в реєстр щодо припинення цього статусу, ОСОБА_4 був самозайнятою особою в сфері реалізації продукції з метою отримання прибутку, отже за умови повідомлення таких відомостей не міг отримати набути статусу застрахованої особи, яка втратила заробітну плату (доходи) внаслідок втрати роботи з незалежних від неї обставин та отримати повязану з цим допомогу.

В силу частин 2 та 3 ст.36 Закону застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно пунктів Порядку:

-2.1 та 2.5 визначається та виплачується допомога по безробіттю особам, які брали участь у загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття на добровільних засадах та протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали або займались іншою діяльністю не менше 26 календарних тижнів і сплачували страхові внески до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) та/або єдиний внесок;

- 5.5.8) Виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості (з дня встановлення порушення);

-6.1. Допомога по безробіттю призначається та виплачується з 8 дня після реєстрації особи в установленому порядку в державній службі зайнятості;

-6.2. Допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу;

- 6.3. Рішення про призначення допомоги по безробіттю, її розмір і строки виплати, відкладення, скорочення та припинення виплати оформлюється наказом центру зайнятості, номер і дата якого заноситься до картки персонального обліку безробітного. З цим наказом безробітний повинен бути ознайомлений під особистий підпис у картці обліку прийнятих рішень керівництва центру зайнятості;

- 6.4. Для визначення розміру та тривалості виплати допомоги по безробіттю центр зайнятості користується відомостями персоніфікованого обліку застрахованих осіб, що накопичуються в органах Пенсійного фонду України;

-6.13. У разі визнання в установленому порядку особи безробітною за межами дворічного періоду після її працевлаштування допомога по безробіттю визначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Якщо особа не була працевлаштована або без сплати внесків на страхування на випадок безробіття здійснювала підприємницьку або іншу діяльність (виконувала роботи (послуги) за цивільно-правовими угодами, забезпечувала себе роботою самостійно), працювала за межами України за відсутності міжнародних договорів, що передбачають взаємне визнання страхового (трудового) стажу, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, то допомога по безробіттю їй не призначається;

-6.14. Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Таким чином, допомога по безробіттю призначається за особистою заявою особи та поданою нею інформацією, відповідальність за зміст якої покладається на субєкта звернення, та обовязкової перевірки перед наданням застрахованій особі статусу безробітного поданих ним відомостей із визначенням порядку не передбачено, що виключає висновок суду першої інстанції про порушення центром зайнятості вимог зазначеного Порядку. Отже і визначення початку перебігу строку позовної давності з моменту зняття особи з обліку є безпідставним, по-скільки жодними нормативними актами не обмежено час перевірки поданих особою відомостей як на момент отримання допомоги, так і після цього, норми ч.4 ст.38 Закону на ці відносини не поширюються, оскільки ст.53 Закону України «Про зайнятість населення» не стосується застрахованих осіб, тому згідно ч.1 ст.258 ЦК України діють загальні правила позовної давності, визначені главою 19 цього Кодексу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а силу ч.1 ст.261 ЦК України її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.21 та пунктів 18, 19 ч.2 ст.22, ст.52 чинного Закону України «Про зайнятість населення» Чернівецькій міський центр зайнятості як територіальний структурний підрозділ Державного центру зайнятості у складі міністерства соціальної політики України уповноважений вживати заходів щодо право відновлюваних заходів інтересам держави внаслідок винних дій особи.

Саме внаслідок наявності вини ОСОБА_3 у поданні неправдивих відомостей, що передували отриманню безпідставної допомоги з боку держави, містить ознаки недобросовісності з боку набувача (відповідача), що спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та виключає необхідність застосування до спірних правовідносин ст.1215 ЦК України.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог та згідно вище викладених підстав.

Судові витрати позивача та апелянта по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. при подачі позову та 1 515,80 грн. за апеляційний розгляд згідно ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану в його інтересах представником за довіреністю ОСОБА_1, відхилити, а апеляційну скаргу Чернівецького міського центру зайнятості задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Чернівецького міського центру зайнятості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь Чернівецького міського центру зайнятості 19 364 (девятнадцять тисяч триста шістдесят чотири) грн. 90 коп. безпідставно отриманої допомоги по безробіттю та 2 893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) грн.80 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді