АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/1290/16-ц
Провадження № 22-ц/792/171/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.

за участю: ОСОБА_1 , представника ТОВ «Ювента» Щербака А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ювента» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ювента» про поновлення на роботі, внесення записів до трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
в с т а н о в и л а :
В травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ювента», з 04 листопада 2013 року був переведений на посаду комплектувальника меблів 4 розряду меблевого цеху ТОВ «Ювента». Після отримання повістки про призов його на строкову військову службу, він написав заяву про його звільнення з роботи у зв`язку з призовом на строкову військову службу. 10 квітня 2015 року відповідачем було видано наказ про його звільнення з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з призовом на строкову військову службу. Вважає таке звільнення незаконним. Посилаючись на вказане та порушення відповідачем ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вимог ст.119 КЗпП України позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Славутського міськрайонного суду від 24 листопада 2016 року позовну заяву було задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до ТОВ «Ювента» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Визнано незаконним та скасовано наказ директора ТОВ «Ювента» № 45к від 08 квітня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади у зв`язку з призовом на строкову військову службу. Поновлено ОСОБА_1 на посаді комплектувальника меблів меблевого цеху ТОВ «Ювента» з 10 квітня 2015 року. Стягнуто з ТОВ «Ювента» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 45296 грн. 45 коп. та судовий збір в дохід держави в розмірі 1102 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі ТОВ «Ювента» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, ________________________________________________________________________________________________
Головуючий у першій інстанції: Дворнін О.С. Категорія: 48, 49
Доповідач: Янчук Т.О.
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом першої інстанції норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В судовому засіданні представник ТОВ «Ювента» Щербак А.Є. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Відповідно до ч.1 ст.303 и ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять посилань для скасування судового рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи з 29 квітня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу ТОВ «Ювента», з 04 листопада 2013 року переведений на посаду комплектувальника меблів 4 розряду меблевого цеху ТОВ «Ювента» (а.с.7,40).
Відповідно до повідомлення Славутського міськвійськкому? ОСОБА_1 було призвано на строкову військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с.31).
08 квітня 2015 року позивач звернувся до керівництва ТОВ «Ювента» з заявою про звільнення з 10 квітня 2015 року у зв`язку з призовом на строкову військову службу. (а.с.30-31).
Наказом №56к від 08 квітня 2015 року позивач був звільнений з ТОВ «Ювента» з 10 квітня 2015 року на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із призовом на строкову військову службу (а.с.14).
ОСОБА_1 призвано на строкову військову службу і зараховано до військової частини НОМЕР_1 , Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (а.с.52, 54).
Задовольняючи частково позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із доведеності, обґрунтованості позовних вимог в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та прийшов до висновку, що позивача було звільнено із порушенням вимог КЗпП України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.
Статею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною 1 ст.119 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Відповідно до ч.2 вищезазначеної статті, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Гарантії по збереженню місця роботи, посади, середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності за громадянами України, які призвані на строкову військову службу передбачені у статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і почали діяти з 08 лютого 2015 року, відповідно до Закону України від 15.01.2015 року №116-VIII «Про порядок внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду.
Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на день звільнення позивача), за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Презинта України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.
Встановивши, що ОСОБА_1 був призваний на військову строкову службу на час дії особливого періоду в Україні, суд дійшов обґрунтованого висновку про поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку на час вимушеного прогулу. З 11 квітня 2015 року по 10 квітня 2016 року в розмірі 43296,45 грн., розрахунок якого колегія вважає вірним.
Щодо доводів апеляційної скарги, про пропущення позивачем строку звернення до суду, то вони не впливають на висновки суду першої інстанції, оскільки у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виконав вимоги процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування та встановлення обставин справи, перевірив дотримання позивачем визначеного ст. 233 КЗпП України місячного строку на звернення до суду з позовом та вирішив його вимоги про поновлення цього строку, оскільки дійшов до висновку, що такий строк пропущено позивачем з поважної причини.
Такий висновок суду є правильним та відповідає встановленим обставинам справи, строк позивачем пропущено з поважних причин, зважаючи на перебування позивача на дійсній строковій військовій службі.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками по їх оцінці.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.
Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і дав належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ювента» відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2016 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/
Судді /підписи/
Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук