ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2040/16-ц
Провадження № 2/362/161/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого -судді Орди О.О

при секретарі -Хоменко О.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Родовід Банк, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання припиненими договорів іпотеки, зняття заборони, -

встановив:

ОСОБА_1 О звернувсядо суду із вказаним вище позовом, і мотивував тим, що 22 листопада 2007 року між ВАТ Родовід Банк правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 77.2/ІЗ-394.07.1. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3Г було укладено договір іпотеки від 22.11.2007 року, згідно якого ОСОБА_3Г передала в іпотеку банку належні їй на праві власності земельну ділянку, площею 0,250 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Ксаверівка (х.Пенза), цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:020:0011 та земельну ділянку, площею 0,250 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Ксаверівка (х.Пенза), цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:020:0001. 19.01.2008 року ОСОБА_3 померла. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2015 року по справі за позовом ПАТ Родовід Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості банку відмовлено у стягненні заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 як спадкоємця померлої ОСОБА_3Г в зв'язку з пропуском строку позовної давності, яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2015 року залишено без змін. Вважає, що згідно ст.266 ЦК України зі спливом строків позовної давності до основної вимоги за кредитним договором позовна давність спливла і до додаткової вимоги за забезпечувальним договором іпотеки, що також передбачено і частиною 1 статті 17 Закону України Про іпотеку Зазначав, що він звернувся до відповідача із заявою про припинення іпотеки та направлення відповідної заяви державному реєстратору про припинення іпотеки, яка задоволена не була. Посилаючись на порушення своїх прав власності на отримане у спадок майно, просив, визнати припиненими договори іпотеки, укладені 22 листопада 2007 року між ОСОБА_3Г та ПАТ «Родовід Банк», зняти заборону відчуження нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, площею 0,250 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Ксаверівка (х.Пенза), цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:020:0011 та земельної ділянки, площею 0,250 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Ксаверівка (х.Пенза), цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:020:0001, та вилучити вказані записи із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, просила задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, оскільки підстави припинення іпотеки визначено в ст. 17 Закону України Про іпотеку, серед яких такої підстави для припинення іпотеки як відмова в позові через пропуск позовної давності не передбачено

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2В в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про слухання справи за її відсутності

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено що 22 листопада 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 77.2/ІЗ-394.07.1, згідно з яким позичальник отримав у банку на купівлю земельних ділянок кредит в розмірі 80 000 доларів США 00 центів строком по 22 листопада 2011 року включно із сплатою 14 % річних.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і позичальником 22 листопада 2007 року було укладено договора іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку належну їй земельну ділянку, площею 0,250 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Ксаверівка (х.Пенза), цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:020:0011 та земельну ділянку, площею 0,250 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Ксаверівка (х.Пенза), цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:020:0001.

18 січня 2008 року позичальник ОСОБА_3 померла.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її син ОСОБА_1О, що визнається сторонами а отже відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК не підлягає доказуванню.

Рішенням Шевченківського районного cуду міста Києва від 02 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Родовід Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено з тих підстав, що банк пропустив строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 523 ЦК України, яка встановлює правові наслідки заміни боржника у зобовязанні, який одночасно є і заставодавцем (іпотекодавцем), застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлене договором або законом.

Такі ж приписи містить ст. 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

Отже іпотека, укладена між банком і позичальником ОСОБА_3Г 22 листопада 2007 року, є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, в даному випадку для спадкоємця померлого іпотекодавця.

Аналогічні розяснення містить п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно якого у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку").

Крім того, така ж правова позиція про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, викладена в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року № 6-18цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в ч.1 ст.598 ЦК України. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено ст.17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що відмова судом у задоволенні позовних вимог банку про стягнення боргу за кредитним через пропуск строку позовної давності не є передбаченою законом підставою для припинення договору іпотеки. Таке може бути підставою для відмови у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до приписів ст.266 ЦК України.

Отже посилання позивача на припинення договору іпотеки у звязку із відмовою суду у задоволенні позову до нього про стягнення боргу за кредитним договором через пропуск строку позовної давності не грунтуються на вимогах закону, які не передбачають такої підстави для припинення зобовязання.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

вирішив

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя