Справа № 699/794/16-ц
Номер провадження 2/699/104/17
17.01.2017 року м.Корсунь-Шевченківський
Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Свитки С.Л.,
за участю секретаря Таран О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Корсуні-Шевченківському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» про захист прав споживача та стягнення коштів,
Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про дату, час, місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки не повідомив.
Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю.
Пунктом 1.2 договору фінансового лізингу передбачено, що предметом є транспортний засіб, а саме автомобіль марки «ВАЗ Lada Largus».
Згідно п.8.1 зазначено, що вартість предмета лізингу становить 456000 грн.
Лізингодавець бере на себе зобов»язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором, що передбачено п.3.1. Строк передачі предмета лізингу закріплений у п.4.1 і становить не більше 60 робочих днів з моменту сплати платежу за оформлення договору, авансового платежу, у разі наявності, сплати різниці згідно п.9.4., 9.5. ст.9 даного Договору.
У розділі Договору «Визначення термінів» закріплено поняття платежу за оформлення договору - це першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, пов»язані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладанням договору, а також здійснення необхідних дій, які пов»язані з передачею предмета лізингу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу становить 10% від погодженої вартості предмета лізингу.
Позивач вважає, що платіж за оформлення договору не є лізинговим платежем, також є несправедливим через значний розмір та умову договору про неповернення платежу у разі розірвання договору.
В п.8.3. Договору зазначено, що сторони погоджуються, що лізингові платежі і інші платежі згідно Договору відображають справедливу вартість предмета лізингу.
Згідно п.12.1 лізингоодержувач, який сплатив платіж за оформлення договору та/або не сплатив чи частково або повністю сплатив авансовий платіж та не отримав транспортний засіб, має право протягом трьох днів, з моменту підписання договору, розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі (заяві) з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу лізингодавця. В такому випадку поверненню підлягає сплачений лізингоодержувачем авансовий платіж та/або частина авансового платежу та 20% від сплаченого платежу за оформлення договору. У разі якщо заява про розірвання договору подана з порушенням вказаного строку, платіж за оформлення договору в такому випадку, поверненню не підлягає.
Згідно ч.3 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.
На вказану заяву, ТОВ «Соул-Україна» направлено відповідь, що договір фінансового лізингу від 22.06.2016 року розірваний, але платіж за оформлення договору поверненню не підлягає (а.с.10).
Аналізуючи зміст укладеного договору, враховуючи висновки Верхового Суду України у справі №6-2766цс15 від 16.12.2015 року, які в силу положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов»язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, суд приходить до наступного:
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Крім того, ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» закріплено складові частини лізингових платежів, зокрема лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. П.4 ч.3 цієї ж статті передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.
У правовій позиції Верхового Суду України у справі №6-2766цс15 зазначено, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Судом встановлено, що умови пункту 12.1 договору фінансового лізингу про те, що у випадку розірвання договору за ініціативою лізингооодержувача поверненню підлягає лише 20% від сплаченого платежу за оформлення договору у випадку якщо заява про розірвання договору подана протягом трьох днів з часу підписання договору. Якщо така заява подана з порушенням вказаного строку, то платіж за оформлення договору не підлягає.
У ч.1, 2 ст.549 ЦК України закріплено поняття неустойки, а саменеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. У ч.9 цієї ж статті зазначено, якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Щодо наявності ліцензії для надання послуг фінансового лізингу у правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-2766цс15 зазначено, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.11-1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
У п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» закріплено поняття фінансової установи, зокрема, це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.
Тому у вирішенні питання щодо наявності ліцензії у відповідача суд вважає, що відповідач здійснюючи свою діяльність в обов»язковому порядку повинен був мати відповідну ліцензію на здійснення своєї діяльності.
Що стосується нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу суд зазначає, згідно ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до ст.628 ЦК України договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.
Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, що зазначено у ч.2 ст.799 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна», тобто з участю фізичної особи і тому підлягає нотаріальному посвідченню.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем при підписанні оспорюваного договору не було дотримано вимоги закону щодо нотаріального посвідчення вказаного договору.
Таким чином, суд приходить до висновку про повне задоволення позову, оскільки умови укладеного договору є несправедливими в частині неповернення сплаченого платежу за оформлення договору, що призвело до нарахування неустойки.
При пред»явленні позову позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів», тому суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 1560,70 грн в дохід держави за позовну вимогу майнового характеру.
Керуючись ст.ст. 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до ТОВ «Соул-Україна» про захист прав споживача та стягнення коштів.
Заочне рішення може бути переглянуте Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня його оголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повний текст виготовлений 19.01.2017.

Суддя Свитка С.&nbsp; Л.