АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-1353 Головуючий у 1-й інстанції - Виниченко Л.М.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про визнання договору фінансового лізингу недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ "ЛК "Ваш Авто" про визнання договору фінансового лізингу недійсним.

Суд визнав недійним Договір фінансового лізингу №004813 від 7 липня 2016 року, укладений між ТОВ "ЛК "Ваш Авто" та ОСОБА_3 ОСОБА_3 та стягнув з відповідача на користь позивача адміністративний платіж у розмірі 56 000 грн.

Суд стягнув з ТОВ "ЛК "Ваш Авто" на користь держави судовий збір у розмірі 1 111 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ "ЛК "Ваш Авто" через свого представника Рибака Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.91-94).

В суд апеляційної інстанції представник відповідача не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду сторона повідомлена належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі ТОВ "ЛК "Ваш Авто" 3 січня 2017 року (а.с.113).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника ТОВ "ЛК "Ваш Авто", оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

7 липня 2016 року між відповідачем та ОСОБА_3 було укладено договір фінансового лізингу №004813, відповідно до умов якого ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" зобов'язалося передати придбаний для позивача автомобіль "КІА", останній, в свою чергу, зобов'язався сплатити передбачені договором платежі (надалі по тексту - договір, а.с. 9-16).

Відповідно п.8.2 укладеного між сторонами договору, сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 22 366,27 дол. США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, що в гривневому еквіваленті на дату укладення договору становить 556 920 грн.

Згідно з додатком № 1 до договору авансовий платіж становить 50% вартості предмета лізингу, сума виплат авансового платежу - 11 183,13 дол. США, адміністративний платіж (10% вартості предмета лізингу) - 2 236,63 дол. США, комісія за передачу (3% вартості предмета лізингу) - 670,99 дол. США (а.с. 17).

На виконання умов договору ОСОБА_3 7 липня 2016 року на рахунок ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" сплатив адміністративний платіж у розмірі 56 000 грн., що підтверджується квитанцією від (а.с.20).

За умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію та ведення договору протягом терміну його дії; даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням та обслуговуванням договору.

Комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3 % від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею предмета лізингу лізингуодержувачу.

Пунктом 10.1 договору визначено, що лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток № 3 до договору). Кожен лізинговий періодичний платіж включає - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування у розмірі 21 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 7 %.

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (пункт 8.3 договору).

Відповідно п. 8.5 договору, всі планові платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених договором. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця.

У пунктах 10.5, 10.6 договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу.

Умовами не передбачено відповідальності відповідача на невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором.

Положеннями договору, а саме пунктами 12.5, 12.6, 12.7, 12.8, 12.11, 12.12, 12.13, 12.14 встановлено, що за порушення умов договору на позивача покладено обов'язок щодо сплати пені, процентів, штрафів, компенсації витрат, відшкодування збитків та відповідні майнові зобов'язання.

Пунктами 3.2.6, 12.2 договору передбачена можливість одностороннього розірвання договору відповідачем, при цьому позивачу повертається сплачений ним авансовий платіж з відрахуванням на користь відповідача 20 % суми вказаного платежу, адміністративний платіж при цьому не повертається.

У випадку розірвання договору з ініціативи позивача повертається останньому 60 % від розміру сплаченого авансового платежу, при цьому відповідач 40 % коштів отримує у якості штрафу за дострокове розірвання договору та всю суму сплаченого позивачем адміністративного платежу (п.12.1 договору). Отже, за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу відповідач відповідальності не несе, а навпаки, отримує вигоду.

Відповідно до пункту 10.4 договору незалежно від зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання підписати додаток 3 до договору із визначенням лізингових періодичних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу.

Зі змісту спірного договору убачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, та такий додаток до договору позивачем та відповідачем не підписувався і не складався.

За умовами договору достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу позивач має сплатити штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (пункт 10.14 договору).

За встановлених обставин, виходячи з того, що укладений між сторонами 7 липня 2016 року Договір договір фінансового лізингу №004813 містить несправедливі умови, визначені ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та визнав оспорюваний позивачем договір фінансового лізингу недійсним.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.69-74).

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, оскільки районним судом не було застосовано спеціальне законодавство - Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України № 6-3020цс15 від 11 травня 2016 року відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР.

Стаття 18 Закону № 1023-XII містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону

№ 1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти

2-4) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону № 1023-XII до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Крім того, 11 травня 2016 року Верховним Судом України у справі № 6-65цс16 викладено наступний правовий висновок.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

У справі, яка переглядається, суди встановили, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими відносно споживача, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, зокрема умови договору, якими встановлено, що: у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі в продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію та оформлення договору до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію та оформлення договору поверненню не підлягає; у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу; у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються; дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін, визначений пунктом 4.4.1 цього договору, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Отже, висновок судів про наявність правових підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» відповідає зазначеним нормам матеріального права.

Крім того, 8 червня 2016 року Верховним Судом України у справі № 6-330цс16 висловлена наступна правова позиція.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

За правилом ч.1 ст. 360-7 ЦПК України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У даному конкретному випадку районний суд ретельно проаналізував зміст оспорюваного договору фінансового лізингу № 004813 від 7 липня 2016 року та додатків до нього (а.с.9-18) і в контексті вищенаведених правових позицій Верховного Суду України прийшов до обґрунтованих висновків, що, зокрема, на момент укладення договору фінансового лізингу позивач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань позивача.

Районний суд також прийшов до обґрунтованого висновку, що оспорюваний договір містить цілий ряд несправедливих умов, які, ураховуючи положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" дають підстави для визнання його недійсним.

Посилання відповідача на те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки вони урегульовані спеціальним законом - Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", відхиляються апеляційним судом як безпідставні, ураховуючи те, що договір про надання фінансової послуги, яка надається фізичній особі для задоволення її особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, повинен відповідати положенням Закону України "Про захист прав споживачів".

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить. Апеляційна скарга відповідача за своїм змістом фактично є повторенням його заперечень проти позову (а.с.49-54), доводи яких отримали належну оцінку у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О.Невідома