Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/475/17 Головуючий у 1-й інстанції: Смолка І.О.
Є.У.№ 331/7045/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2016 року ,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, під час виконання службових обов'язків в період проходження військової служби в Збройних Силах України у 2000 році отримав травму, яка призвела до стійкої втрати працездатності. За висновком МСЕК з 2005 року його визнано інвалідом третьої групи, причина інвалідності травма, повязана з проходженням військової служби. Посилаючись на те, що після травми порушено його нормальні життєві звязки, за станом здоров'я він не може повноцінно працювати і матеріально забезпечувати свою родину, вести активний спосіб життя, постійно відчуває фізичний біль, психологічний дискомфорт, почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, просив суд на підставі ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», ст.ст.23,1167 ЦК України стягнути з Міністерства оборони України на його користь 60 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 з червня 1994 року проходив військову службу в складі Збройних сил України, 21 жовтня 2000 року під час проходження військової служби при виконанні службових обовязків отримав травму (забій головного мозку середнього ступеню, відкритий перелом обох кісток правої гомілки, закритий перелом верхньої третини лівої малогомілкової кістки) , яка за результатами акту розслідування від 26 жовтня 2000 року визнана такою, що отримана при автотранспортній пригоді при виконанні службових обовязків (а.с.8).

За висновком МСЕК від 23.01.2012 року ОСОБА_3 визнано інвалідом Ш групи безстроково, причина інвалідності травма, повязана з виконанням обовязків військової служби (а.с.10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки сам факт каліцтва, одержаного в період проходження військової служби, та наслідки такого каліцтва спричинили позивачеві втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, оскільки тривале лікування позначилося на здоров'ї позивача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що каліцтво, яке отримав ОСОБА_3, пов'язане з проходженням військової служби. Причинний зв'язок встановлено довідками №17 від 8 грудня 2000 року і № 11 від 21 грудня 2005 року, довідкою до акту огляду МСЕК Серія АД № 178567 від 23.01.2012 року про встановлення ОСОБА_3 третьої групи інвалідності в звязку з травмою, яка повязана з проходженням військової служби.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь моральних і фізичних страждань позивача. Суд зазначав, що протягом багатьох років позивач щодня переживає душевні і фізичні страждання та у звязку з каліцтвом позбавлений нормального життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що Міністерство оборони є неналежним відповідачем у справі, являються неспроможними.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що каліцтво позивача, яке призвело до стійкої втрати працездатності є наслідком травми, пов'язаної з проходженням військової служби, суд дійшов правильного висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000.00 грн.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: