Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/5144/15 Головуючий у 1 інстанції: Андрюшина Л.А.
№ провадження 22-ц/778/80/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про припинення дії, яка порушує право та стягнення платежів за договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що його батьком ОСОБА_6 із співавторами, у тому числі і ним, інтелектуальною, творчою працею було розроблено пристрій подачі зовнішнього повітря в кабіни мостових кранів.

08.09.1994 року його батьком ОСОБА_6 від імені ліцензіара (авторів ноу-хау) з відповідачем ПАТ «Дніпроспецсталь» було укладено ліцензійний договір № 1 вих.130.192 про передачу «ноу-хау» пристрою подачі зовнішнього повітря в кабіни мостових кранів.

Згідно умов договору ліцензіар надає ліцензіату на строк дії цього договору і за винагороду, що виплачується ліцензіатом, невиключну ліцензію на використання пристрою. Ліцензіат має право використовувати пристрій на своїй території з урахуванням умов договору. Кожен пристрій обслуговується ліцензіаром або його представником з щомісячною оплатою праці у розмірі трьох робочих днів слюсаря 6-го розряду основного цеху з нарахуванням преміальних. В зазначену суму входять платежі за використання пристрою (п.7.1.4 договору). Цей договір укладений на весь час використання запропонованого пристрою (п.13.1).

На виконання договору співавтори пристрою користуються рівними правами і мають право доручити чи передоручити використання договору, по домовленості своїм представникам, допуск до виконання робіт вказаних представників ліцензіат зобовязується оформити наказом по підприємству.

Відповідно до змісту укладеного договору, ліцензіару всіма співавторами було надано право на ведення від свого імені переговорів, з наданням права укладання договорів. З урахуванням цього всі співавтори надавали довіреність ОСОБА_6 на укладення ліцензійного договору.

У відповідності до вимог ст.ст. 4, 153,154 ЦК України, в редакції 1963 року, вище вказаний ліцензійний договір був укладений і тривалий час виконувався сторонами. Договір є дійсним та діючим.

У деякий період часу, ОСОБА_6, як співавтору, відповідно до умов ліцензійного договору, проводилася оплата, тобто виконання зобовязань по ліцензійному договору відносно нього відбувалося належним чином, як належної сторони у договорі співавтора пристрою, який користується рівними правами і який має повноваження сторони договору.

У серпні 2012 року помер його батько ОСОБА_6, на імя якого, як ліцензіара (автора), відповідачем (ліцензіатом) перераховувались кошти. Після цього, відповідач дав обіцянку переоформити обслуговування та оплату за використання пристрою на нього, при умові подачі ним заяви з документами.

10.10.2012 року він звернувся до відповідача з відповідною заявою, але рекомендованим листом за вих. № 122-432 від 29.11.2012 року, який було ним отримано після 06.12.2012 року відповідач відповів йому відмовою, у тому числі посилаючись на відсутність договірних відносин та розробки нової більш ефективної системи. Відсутність договірних відносин з ним мотивована відповідачем відсутністю його підпису на ліцензійному договорі.

Але, відсутність його підпису на договорі не є порушенням на думку позивача, оскільки договір був підписаний від імені ліцензіара (авторів) по довіреності на укладення ліцензійного договору від всіх авторів його батьком ОСОБА_6 Він по цьому договору також виконав визначені роботи, а відповідач, проводячи періодичні оплати йому за ці роботи у розмірі і в порядку визначеному ліцензійним договором, виконував цей договір.

Отже, між ним та відповідачем існують договірні відносини по діючому ліцензійному договору № 1 від 08.09.1994 року. Згідно п. 5.4.1 вказаного договору у разі, якщо пристрій не задовольнить вимогам правил техніки безпеки або виявиться неефективним, ліцензіат вправі розірвати договір. Але, відповідач, як ліцензіат, ніколи не заявляв про неефективність пристрою, а розробка нової більш ефективної системи не може свідчити про неефективність пристрою «ноу-хау».

Разом з тим, незважаючи на наявність у відповідача раніше виготовленого запасного пристрою, пристрій, що використовується, потребує обслуговування, але його не пускають на підприємство для його обслуговування. Угоди, що дають право відповідачу безоплатно використовувати пристрій, між сторонами не укладалися.

Таким чином, безоплатне використання заводом пристрою «ноу-хау» порушує право його авторів на отримання передбачених ліцензійним договором платежів за використання пристрою. Платежі по договору неправомірно були припинені відповідачем у 2012 році, а тому підлягають поновленню, оскільки між ним та відповідачем існують договірні відносини по діючому та дійсному ліцензійному договору № 1 від 08.09.1994 року.

Період виконання зобовязань по договору у разі використання пристрою без повідомлення авторів визначений з дня оформлення договору, у звязку з чим весь період безоплатного використання відповідачем пристрою, без повідомлення авторів, підлягає оплаті у повному обсязі.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд припинити незаконне безоплатне використання відповідачем ПАТ «Дніпроспецсталь» «ноу-хау» пристрою подачі зовнішнього повітря в кабіни мостових кранів, як таке, що порушує право авторів цього пристрою на отримання платежів за його використання по укладеному ліцензійному договору, стягнути з відповідача на його користь платежі за ліцензійним договором з дня зупинення виплати і по день ухвалення судом рішення, у розмірі трьох робочих днів слюсаря 6-го розряду основного цеху з нарахуванням преміальних за кожен місяць використання пристрою подачі зовнішнього повітря в кабіни мостових кранів.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року позовні вимоги задоволені частково. 1Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на користь ОСОБА_5 суму заборгованості по платежам за ліцензійним договором № 1 від 08.09.1994 року у загальному розмірі 49 725,08 грн. та судовий збір у розмірі 487,20грн., а всього стягнути 50 212,28 грн. Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про припинення дії, яка порушує право відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі ліцензійного договору № 1 про передачу «ноу-хау» приладу подачі зовнішнього повітря в кабіни мостових кранів від 08.09.1994 року між ОСОБА_6, як ліцензіаром, який діяв на підставі довіреності від інших авторів, які надали ліцензіару право на ведення від свого імені переговорів про надання ліцензії на «ноу-хау» в цілях спільного з ліцензіатом виготовлення, використання і обслуговування приладів з правом укладення договорів, та ВАТ «Дніпроспецсталь», правонаступником якого є ПАТ «Дніпроспецсталь», було укладено вище вказаний договір.

Зокрема, згідно п.2.1 договору ліцензіар надає ліцензіату на строк дії цього договору і за винагороду, що виплачується ліцензіатом невиключну ліцензію на використання пристрою конструкції авторів. Пунктом 5.4.1 договору передбачено, що у разі, якщо пристрій не задовольнить вимогам правил техніки безпеки або виявиться неефективним, ліцензіат вправі розірвати договір, при цьому ліцензіат позбавляється права використовувати пристрій подачі повітря в кабіни кранів конструкції авторів без відновлення дії ліцензійного договору. Відповідно до пункту 7.1.4 укладеного договору, кожний повітря приймач, обслуговується ліцензіаром або його представником з щомісячною оплатою праці у розмірі 3-х робочих днів слюсаря 6-го розряду основного цеху з нарахуванням преміальних (щомісяця), з моменту введення приладу в дію. В зазначену суму входять платежі за використання пристрою. На вказаний час оформлюється та оплачується відрядження одному представнику ліцензіара. Платежі по п. 7.1 перераховуються за місцем проживання ліцензіара або його представника протягом 10-ти днів, наступних за звітним місяцем з оплатою переказу ліцензіатом (п.7.2 договору). Цей договір укладений на весь час використання запропонованого пристрою та автоматично розповсюджується на весь час використання всіх пристроїв конструкції авторів, у т.ч. на всі пристрої, що виготовлені та використовуються ліцензіатом без повідомлення ліцензіара (п.13.1, п.13.2). Пунктом 13.2, 13.3 договору передбачено, що кожна із сторін має право достроково розірвати цей договір шляхом письмового повідомлення, якщо інша сторона не виконає будь-яку умову за договором. Однак, стороні, що не виконала свого зобовязання, буде надано 6 місяців для усунення порушення.

На виконання договору співавтори приладу користуються рівними правами і вправі доручати та передоручати виконання договору за довіреністю своїм представникам (п.14.4.1). Авторами у вказаному договорі зазначені: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (т. 1 а.с.186-191).

Відповідно до вимог ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визначені такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 161 ЦК України (в редакції 1963року) зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань та одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом (ст. 162 ЦК України в редакції 1963 року).

Аналогічні норми містяться у ст. ст. 525, 526 ЦК України в редакції 2003 року.

З відгуку про роботу пристрою для подачі зовнішнього повітря в кабіну мостових кранів, складеного 07.06.2006 року начальником калібрувального цеху ВАТ «Дніпроспецсталь» та узгодженого з заступником директора по охороні праці вбачається, що у травильному відділені калібрувального цеху змонтовано і введено в роботу у 1995 році пристрій для подачі зовнішнього повітря в кабіну мостових кранів згідно конструкції, запропонованої ОСОБА_6 З часу введення до експлуатації (березень 1995 року) пристрій надійно працює та необхідності ремонту з причини зносу не виникало. Технічний стан пристрою-задовільний. Повітря приймальник до приладу обслуговується автором приладу (т. 1 а.с.73).

ОСОБА_6 помер 27 серпня 2012 року (т. 1 а.с.6).

Згідно заяви ОСОБА_5 від 10.10.2012 року, позивач просив видати йому пропуск на ПАТ «Дніпроспецсталь» для можливості виконання робіт за договором від 08.09.1994р., а також просив проводити перерахування платежів за цим договором на його рахунок у звязку зі смертю ОСОБА_6 (т. 1 а.с.79).

З листа за № 122-432 від 29.11.2012 року надісланого відповідачем на адресу позивача ОСОБА_5 щодо його заяви по виконанню ліцензійного договору № 1 від 08.09.1994 року, вбачається, що позивачу було відмовлено у подальшому виконанні умов вказаного договору з посиланням на його невідповідність вимогам законодавства, що діяло на дату укладення цього договору, в якому відсутній строк його дії, не відображені характеристики ноу-хау, а також відсутнє посилання на документи, які підтверджують, що право інтелектуальної власності належить ліцензіару і цим правом він має право розпоряджатися на свій розсуд. Ці обставини впливають на сам факт укладення договору і роблять неможливим подальше його виконання. Оскільки «ноу-хау» ОСОБА_6 охоронними документами не захищалось, у сторін були відсутні достатні правові підстави для укладення ліцензійного договору № 1.130.192 від 08.09.1994 року та позивачу відмовлено у видачі пропуску для виконання роботи по обслуговуванню пристрою подачі зовнішнього повітря в кабіни мостових кранів і оплати за новими реквізитами, з посиланням на відсутність договірних відносин. Разом з тим, у відповіді, наданій позивачу відповідачем, зазначено, що на теперішній час пристрій подачі зовнішнього повітря до кабін мостових кранів не відповідає сучасним технічним умовам та спеціалістами ПАТ «Дніпроспецсталь» розроблена нова і більш ефективна система подачі зовнішнього повітря до кабін мостових кранів. Таким чином, ПАТ «Дніпроспецсталь» не має потреби у виконані робіт по обслуговуванню і укладення ліцензійного договору на створене ОСОБА_6 ноу-хау і його обслуговування є недоцільним (т. 1 а.с.5).

З інформації наданої відповідачем за вих. № 115-109 від 16.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_6 відповідно до договору № 1/130192 НОУ-ХАУ, проводились нарахування за виконану роботу з обслуговування челночної вентиляції у травильному відділені калібрувального цеху. Останнє нарахування було здійснено у серпні 2012 року у розмірі 315,72грн. з урахуванням заробітної плати слюсаря-ремонтника 6 розряду за серпень 2012 року (т. 1 а.с.105, 106,116).

Суд першої інстанції вважав доведеним, що вказаний договір був укладений сторонами, цей договір виконувався належним чином сторонами тривалий час, а саме до серпня 2012 року, коли востаннє були перераховані кошти батькові позивача ОСОБА_6 з урахуванням заробітної плати слюсаря-ремонтника 6 розряду за серпень 2012 року, як це передбачено умовами договору. Отже, виходячи з факту проведення платежів по ліцензійному договору, у тому числі і позивачу ОСОБА_5, відповідач фактично визнавав його право на отримання платежів за договором, як співавтора, за користування «ноу-хау».

Доказів недійсності договору про передачу «ноу-хау» суду не надано. Жодна зі сторін питання щодо визнання укладеного договору недійсним за весь цей час не ставила і цей договір до теперішнього часу недійсним не визнавався. Договір був укладений між сторонами відповідно до вимог діючого на час його укладення цивільного законодавства, а саме, ст.ст. 153, 154 ЦК України в редакції 1963 року і тривалий період часу він виконувався сторонами, у тому числі, як було зазначено вище, цей договір виконувався і у відношенні позивача ОСОБА_5, що підтверджено наданими позивачем вищевказаним належним доказом, яким є відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів.

Пунктом 13.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що договір укладений на весь час використання запропонованого пристрою. Цей договір автоматично розповсюджується на весь час використання всіх приладів конструкції авторів, в тому числі і на всі пристрої, що виготовлені і використані ліцензіатом без повідомлення ліцензіара (п.13.2). Відповідно до п. 13.3 кожна із сторін має право достроково розірвати цей договір шляхом письмового повідомлення, якщо інша сторона не виконає будь-яку умову по договору. Однак, стороні, що не виконала свого обовязку, буде надано 6 місяців для усунення порушення. Згідно п. 13.4 договору, якщо цей договір буде достроково розірваний у звязку з невиконанням ліцензіатом своїх зобовязань, він позбавляється права використовувати пристрій конструкцій авторів у будь-якій формі і зобовязаний повернути ліцензіару всю технічну документацію.

Судом також встановлено, що повідомлення про розірвання договору, які передбачені п. 13.3 цього договору, у звязку з невиконанням ОСОБА_6 умов договору, не направлялись. Виконання робіт ОСОБА_6 та оплата за обслуговування ПАТ «Дніпроспецсталь» були припинені 27.08.2012 року внаслідок смерті ОСОБА_6 (а.с.227). В обґрунтування заперечень проти позову, так і в апеляційні скарзі, відповідач, крім іншого, посилається на ту обставину, що пристрій, запропонований ОСОБА_6, на теперішній час не використовується підприємством, оскільки ПАТ «Дніпроспецсталь» розроблені більш сучасні засоби подачі зовнішнього повітря в кабіни мостових кранів та інших машин та необхідність в обслуговуванні раніше використаного пристрою відпала.

Суд попередньої інстанції при цьому вірно зазначив, що вказані доводи належними доказами не підтверджені. В судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача пояснила, що відсутні будь-які письмові докази того, що пристрій на теперішній час демонтований та не використовується. Жодних претензій на адресу позивача відповідачем не направлялось.

Суд попередньої інстанції прийшов до висновку, що договір № 1 від 08.09.1994 року укладений між ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності від інших осіб, у тому числі і позивача ОСОБА_5 (про що зазначено в самомк договорі) та ВАТ «Дніпроспецсталь» (правонаступник ПАТ «Дніпроспецсталь») на даний час не є розірваним. Після смерті ОСОБА_6, з вересня 2012 року відповідач в порушення вимог законодавства та умов договору в односторонньому порядку припинив виконання договору.

Суд вірно зазначив, що посилання відповідача, в тому числі і в апеляційній скарзі, на розробку більш сучасних та більш ефективних пристроїв не є підставою для припинення дії укладеного між сторонами ліцензійного договору та припинення виконання зобовязань за цим договором, зокрема, зобовязань передбачених п. 7.1.4 договору щодо щомісячної оплати праці у розмірі 3-х робочих днів слюсаря 6-го розряду основного цеху. При цьому, цим пунктом договору передбачено, що в зазначену суму входять платежі за використання пристрою.

Отже, оскільки відповідач не довів в судовому засіданні факт невикористання ним пристрою, позивач ОСОБА_5, як сторона договору, має право вимагати виконання умов цього пункту договору та стягнення на його користь платежів за використання пристрою з часу припинення платежів і до теперішнього часу.

З вказаними висновками повністю погоджується і колегія суддів.

Інші доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо того, що вказаний договір не є ліцензійним договором, що позивач не є стороною в договорі, про пропуск строку позовної давності, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: