Номер провадження: 22-ц/785/345/17
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Дрішлюка А.І.,

при секретарі - Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить стягнути компенсацію коштів у розмірі 226031 грн. за проведені ним ремонтні роботи 3/25 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, які призвели до істотного збільшення вартості нерухомості. В обґрунтування позову посилався на те, що придбав у ОСОБА_5, який був власником цього майна на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 12.02.2004 року, за договором дарування 22.03.2004 року зазначене майно, яке було у незадовільному стані. В подальшому рішенням Верховного суду України від 06.12.2006 року вищезазначене рішення апеляційного суду Одеської області від 12.02.2004 року було скасовано та ОСОБА_5 втратив право власності на 3/25 частини домоволодіння.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2012 року договір дарування 3/25 частини домоволодіння, укладений 22.03.2004 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_3, визнаний недійсним і право власності в рівних частках було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Позивач посилається на те, що під час знаходження 3/25 частини домоволодіння у його володінні, ним проведені ремонтні роботи щодо поліпшення її стану, що призвело до значного збільшення вартості нерухомості.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.03.2016 року задоволено позов ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2 в рівних частках на користь ОСОБА_3 226031 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 3/25 частини домоволодіння належало ОСОБА_5 на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 12.02.2004 року.

22 березня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, за яким позивач придбав у дар 3/25 частин домоволодіння.

Рішенням Верховного суд України від 06.12.2006 року вищезазначене рішення апеляційного суду Одеської області було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволені позову ОСОБА_5 було відмовлено. В подальшому, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси договір дарування 3/25 частини домоволодіння, укладений 22.03.2004 року, визнаний недійсним, право власності на 3/25 частини домоволодіння в рівних частках визнано за ОСОБА_2, та ОСОБА_4

Також встановлено, що під час перебування квартири у власності ОСОБА_3 в квартирі був здійснений ремонт.

На підтвердження факту виконаних робіт позивачем надані:

довідка про вартість виконаних робіт від 07.10.2004 року та акт прийому виконаних підрядних робіт від 07.10.2004 року на суму 9319,20 грн. (а.с.27,28-32 т.1);

зведений кошторис ресурсів (витрати за фактом) влаштування мережі газопостачання (а.с.33-38,т.1);

кошторис на влаштування газопроводу від 2004 року (а.с.39-40,41-48,т.1);

кошторис на влаштування водопроводу, опалення від 2004 року (а.с.42-47, 48-51,т.1).

Задовольняючи позов про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як добросовісний набувач має право на відшкодування вартості витрат, а сума, на яку збільшилась вартість майна, повинна розраховуватись шляхом визначення різниці між вартістю будинку до здійснення поліпшень в 2004 році з урахуванням зроблених в ньому поліпшень станом на 2010 рік. Свої висновки суд обґрунтував висновком експерта від 26.07.2011 року.

Проте повністю погодитися із такими висновками суду неможна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 390 ЦК України, добросовісний набувач (володілець) має право залишити здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Висновком експертизи від 26.07.2011 року визначено, що поліпшення полягають у ремонтних роботах з капітального ремонту, відокремити які неможливо без завдання шкоди майну.

Представленими позивачами кошторисами підтверджується, що ремонті роботи та оздоблення будинку газопостачанням, опаленням та водопостачанням мало місце в 2004 році, що було підтверджено також під час судового засідання представником позивача.

Оскільки до відшкодування підлягають не витрати на поліпшення майна, а сума, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення, то для її визначення необхідні відомості про вартість майна до його поліпшення та після того, як воно було здійснене.

Встановлено, що поліпшення майна були здійснені в 2004 році, а тому для визначення суми, на яку збільшилася вартість майна, необхідні відомості станом на час поліпшення майна, в той час як в основу рішення покладена різниця між вартістю майна до здійснення поліпшень станом на 2004 рік та ринкова вартість 3/25 частин домоволодіння з врахуванням здійснених поліпшень станом на 2010 рік (а.с.128,т.1).

Проте визначення суми в такий спосіб суперечить змісту ст.390 ЦК України, оскільки на вартість майна станом на 2010 рік впливає складова у вигляді коньюктури ринку на такий вид майна, який змінився за 6 років, а також коливання курсу валют, при цьому розрахунок вартості робіт послуг здійснювався в гривні без прив'язки до курсу долара США, який був використаний під час визначення ринкової вартості майна.

Підтвердженням цього є висновок додаткової судової експертизи від 21.12.2015 року (а.с.73,т.2), з якого вбачається, що вартість цього ж майна у вигляді 3/25 частин домоволодіння без врахування поліпшень станом на 2006 рік складала 1275233 грн. ( еквівалент 54150 доларів США), а станом на 2010 рік - 894900 грн. (еквівалент 38000 доларів США) при одних і тих самих фактичних обставинах.

При проведенні додаткової експертизи експерт не зміг надати відповідь на питання про вартість спірного майна з врахуванням витрат станом на 2010 рік, в той час як це питання вже досліджувалось у первинний експертизі 26.07.2011 року тим самим експертом ОСОБА_7 тієї ж експертної установи і перешкоди для надання відповіді були відсутні.

Більш того, за висновком первинної експертизи станом на 2010 рік вартість майна з врахуванням поліпшень складала еквівалент 38000 доларів США (а.с.127-128,т.1), що повністю збігається із вартістю цього ж майна без врахування поліпшень станом на той же 2010 рік за додатковим висновком експертизи - еквівалент 38000 доларів США (а.с.96,т.2), що вказує на суперечливість висновків експертизи.

Відповідного дослідження вартості майна з врахуванням таких обставин і задля усунення очевидних невідповідностей проведено не було, представник позивача відмовився від його проведення.

В свою чергу, серед всіх письмових доказів, які надані на підтвердження понесених витрат, лише довідка про вартість виконаних робіт від 07.10.2004 року та акт прийому виконаних підрядних робіт від 07.10.2004 року на суму 9319,20 грн. щодо влаштування мережі газопостачання (а.с.27,28-32 т.1) можуть вважатися доказами понесених витрат, в той час як решта, є лише вірогідним розрахунком того, скільки могли б коштувати роботи та матеріали.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів на підтвердження вимог про суму витрат, на які збільшилася вартість майна, а тому суд прийшов до помилкового висновку про можливість їх задоволення за умов відсутності таких.

Зважаючи на викладене, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з огляду на викладені обставини.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: