АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3853/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/304/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія № 27 (1) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Бродько Анатолія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ «КБ «ПриватБанк»)про захист прав споживачів, застосування наслідків нікчемності правочину тав обґрунтування позову зазначив, що в 2007 році для отримання стипендії він відкрив поточний рахунок в ПАТ «КБ «Приватбанк» та для обслуговування даного рахунку була надана карта для виплат, карта для отримання стипендії, а також кредитна карта, з встановленим кредитним лімітом 700 грн., яку він закрив 22 травня 2010 року та кредитом більше не користувався.

В березні 2012 року під час працевлаштування в КП «Криворіжтепломережа», для отримання заробітної плати ним було відкрито поточний рахунок в ПАТ «КБ «Приватбанк» та до зарплатної карти знов була видана кредитна карта «Універсальна». На кредитній картці було встановлено нульовий кредитний ліміт

09 серпня 2013 року невстановлена особа з його кредитної карти «Універсальна» № НОМЕР_1 зняла кошти в розмірі 14000 грн. За даним фактом 14.08.2013 року Довгинцівським РВ КМУ було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, яке на даний час ще триває.

Згодом на його адресу з ПАТ КБ «Приватбанк» стали надходити листи, зі змісту яких він дізнався, що в нього є кредитний договір № SAMDN7092 від 24.03.2007 року. Але ніяких кредитних договорів з ПАТ КБ «Приватбанк» він ніколи не укладав та вважає, що даний кредитний договір № SAMDN7092 від 24.03.2007 року, укладений з недодержанням письмової форми, тому є нікчемним.

Просив визнати кредитний договір № SAMDN7092 від 24.03.2007 року нікчемним і застосувати наслідки нікчемності правочину.

24 листопада 2015 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив визнати кредитний договір № SAMDN7097 від 24.03.2007 року недійсним (а.с. 47-50), доповнивши, що в березні 2012 року, тобто через 5 років після підписання заяви SAMDN7097 від 24.03.2007 року, для отримання заробітної плати ним було відкрито поточний (дебетовий ) рахунок в ПАТ «КБ «ІІриватбанк» та до зарплатної карти була видана нова кредитна карта «Універсальна» за № НОМЕР_2, на якій за його наполяганням було встановлено нульовий кредитний ліміт, ніякої заяви чи договору на отримання цієї карти в 2012 році він не писав та ніякі умови про надання банківських послуг і тарифи не підписував.

05 серпня 2013 році з кредитної карти «Універсальна» № НОМЕР_2 на картковий рахунок № НОМЕР_3, який було відкрито для отримання заробітної плати, була переведена сума в розмірі 14420,10 грн. та з цього ж рахунку дана сума була знята невідомою особою. При цьому інформацію щодо кредитних рахунків він нікому не передавав. В подальшому кредитний ліміти йому було збільшено до 15000 грн.

Про своє порушене право та існування кредитного договору він дізнався 05.08.2013 року, про захист своїх прав звернувся 24.06.2015 року. Дійсно, в заяві № SAMDN7097 від 24.03.2007 року стоїть його підпис, а під довідкою та Умовами та правилами надання кредиту його підпису не має

Зазначає, що відповідач, надаючи банківські послуги - відкриття дебетових карт для отримання стипендії у 2007 році та для отримання заробітної плати у 2012 році, нав'язує додаткові послуги - кредитні за договором приєднання, умови якого встановлені відповідачем у формулярах та стандартному форматі який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним- відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Зазначає, що судом не було звернуто увагу на те, що Банком не було надано матеріали кредитної справи та заява за його підписом про збільшення кредитного ліміту по кредитній картці № НОМЕР_2.

На думку позивача, судом залишено поза увагою його докази про те, що Банк проводе нечесну підприємницьку діяльність та нав'язує додаткові послуги у вигляді кредитів за договорами приєднання, спонукаєспоживача через нав'язування дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому порядку він не погодився, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності - є недійсним.

Вважає, що суд не прийняв до уваги факт порушення Банком Закону України «Про захист пав споживачів», оскільки договір між ним та Банком було укладено у 2007 році, а зміни законодавства по врегулюванню відносин між кредитором та споживачем було прийнято лише 22.09.2011 року.

Також на думку позивача, судом не звернуто увагу на те, що 24.03.2007 року він, отримуючи студентську карту для отримання стипендії, отримав кредитну карту за заявою № SAMDN7097 від 24.03.2007 року, а в березні 2012 року, тобто через 5 років після підписання заяви № SAMDN7097 від 24.03.2007 року, до зарплатної картки йому була видана нова кредитна картка «Універсальна» за № НОМЕР_2, та в якій за його наполяганням було встановлено нульовий кредитний ліміт та, при цьому, ніякої заяви чи договору на отримання цієї картки в 2012 році він не писав, ніякі Умови про надання банківських послуг і тарифи - не підписував і саме на цьому картковому рахунку йому було змінено кредитний ліміт з «0» до «140000» грн. без його згоди та саме з цієї карти, а не з карткового рахунку № НОМЕР_4, кошти були вкрадені невстановленою особою.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судом, 24 березня 2007 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБангк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № SAMDN7097, відповідно до якої відповідач 07 лютого 2008 року отримав платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом в сумі 700 грн. (а.с. 27)

Також, як вбачається з витягу з кримінального провадження № 0003032 від 19.08.2014 року - 15 серпня 2013 року до Довгинцівського РВ КМУ від відповідача ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що 09.08.2013 року приблизно о 17:00 год. невстановлена особа зняла з кредитної картки «ПриватБанк» № НОМЕР_2 кошти в сумі 14000 грн. (а.с. 10).

Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 від 13 квітня 2016 року про визначення місця проведення досудового розслідування, встановлено, що відповідно до виписки руху грошових коштів по банківському рахунку № НОМЕР_3 встановлено, що грошові кошти у розмірі 13930 грн. перераховані невстановленою особою з банківського рахунку № НОМЕР_2, який належить потерпілому ОСОБА_1, надійшли на рахунок № НОМЕР_3 05.08.2013 р. о 11:58:04. Після чого невстановлена особа в період часу з 12:26 год. по 00:00 год. 05.08.2013 р. зняла вказані грошові кошти у розмірі 13900 гривень, використовуючи банкомати ПАТ КБ «ПриватБанк», розташовані за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, буд. 18, та просп. М. Лушпи, 22, тим самим незаконно заволоділа шляхом обману грошовим коштами потерпілого ОСОБА_1 Матеріали кримінального провадження направлені за юрисдикцією до прокуратури Сумської області для подальшого направлення до СВ Сумського відділу поліції ГУ Національної поліції в Сумській області для проведення розслідування (а.с. 107).

Згідно повідомлення першого заступника керівника Сумської місцевої прокуратури від 06.05.2016 року, матеріали кримінального провадження 29.04.2016 року отримані Сумською місцевою прокуратурою (а.с.108).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202, ст.ст. 203, 204, 215, 230, 627 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та кредитного договору № SAMDN7097 від 24.03.2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1, він підписаний сторонами , які досягли згоди з усіх істотних умов у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. При цьому сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач підписав договір без застережень, власноручно, його волевиявлення було вільним, відповідало внутрішній волі і було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором, у зв'язку з чим колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що Банк проводе нечесну підприємницьку діяльність та нав'язує додаткові послуги у вигляді кредитів за договорами приєднання, спонукає споживача через нав'язування дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому порядку він не погодився, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності - є недійсним.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком було порушено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на момент підписання ОСОБА_1 кредитного договору, зазначена стаття визначала гарантований рівень споживання, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» був прийнятий 22.09.2011 рок, і станом на 2007 рік не діяв.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Банком не було надано матеріали кредитної справи та заява за його підписом про збільшення кредитного ліміту по кредитній картці № НОМЕР_2, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як вбачається з кредитного договору № SAMDN7097 від 24.03.2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1 у вигляді заяви, позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення складає між ним та банком договір, підтверджується його підписом у заяві.

Пунктом 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт надає Банку право в будь-який час змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що зняття грошових коштів невстановленою слідством особою з платіжної картки «Універсальна», яка належала позивачу ОСОБА_1, не є підставою для визнання правочину (кредитного договору) недійсним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

В.П. Зубакова