Справа № 285/1712/16-ц
провадження № 2/0285/15/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.01.2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Музика Н.Ю., позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 4 721 082 грн. 75 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 20 липня 1999 року по 20 лютого 2015 року він здійснював підприємницьку діяльність в якості фізичної особи-підприємця. В рамках такої діяльності, протягом 2013 року між ним та ТОВ «Мірада Плюс» (м. Київ), було проведено ряд господарських операцій з придбання сої на загальну суму 10 654 322 грн. 38 коп. Засновником і керівником ТОВ «Мірада Плюс», згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з моменту реєстрації і до теперішнього часу є ОСОБА_3

Господарські операції були оформлені відповідними первинними документами (видаткові, податкові накладні та ін.), які від імені ТОВ «Мірада Плюс» були виписані не Відповідачем, яка мала повноваження їх виписувати, а невідомими особами без відома Відповідача, про що ОСОБА_1 не було і не могло бути відомо на момент здійснення господарських операцій.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року у справі №752/8634/14-к було закрито з нереабілітуючих підстав кримінальне провадження №0000042 відносно ОСОБА_3 за фактом вчинення нею злочину, передбаченою ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України. Зазначеним судовим рішенням встановлено, зокрема, що Відповідач зареєструвала ТОВ «Мірада Плюс» за винагороду, до діяльності товариства ніякою стосунку не має, жодних первинних документів не підписувала.

Враховуючи цю обставину, Вищий адміністративний суд України 25 травня 2016 року виніс ухвалу у справі №802/3140/14-а, якою погодився з висновками Вінницькою окружного адміністративною суду, викладеними в Постанові від 05 березня 2015 року про безтоварність правочину, укладеного ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «Мірада Плюс», оскільки первинні документи, які стали підставою для формування витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена рішенням суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними первинними документами. Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Таким чином, 25 травня 2016 року, внаслідок набрання законної сили Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року по справі №802/3140/14-9, в частині визнання законним нарахування Хмільницькою ОДПІ грошовою зобов'язання ФОП ОСОБА_1 у розмірі 3147388,50 грн. та 1573694,25 грн. штрафних санкцій на загальну суму 4 721 082 грн. 75 коп., у позивача виникло грошове зобов'язання перед державою з виплати зазначених коштів.

Позивач вважає, що між протиправними діями Відповідача і нарахованими йому держаною грошовими зобов'язаннями існує прямий причинно-наслідковий зв'язок, а неправомірними діями Відповідача йому завдано майнової шкоди у вигляді зайвих грошових виплат на користь держави в розмірі 4 721 082 грн. 75 коп.

Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати зазначену шкоду, а тому ОСОБА_1 змушений звернутися з позовом до суду.

Як на правову підставу своїх вимог позивач посилався на ст. ст. 15, 16, 1166 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Пояснили, що Хмільницькою ОДПІ проведено планову документальну перевірку дотримання вимог законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, за результатами якої прийнято податкові повідомлення-рішення про нарахування штрафних санкцій в сумі 4 721 082 грн. 75 коп., за господарські операції з ТОВ «Мірада Плюс», які визнано безтоварними.

Не погоджуючись з рішеннями податкового органу, ОСОБА_1 оскаржив їх у порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2016 року касаційну скаргу Хмільницької ОДПІ задоволено частково: 1) постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі № 802/3140/14-а скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 серпня 2014 року № в частині визначення основної суми грошового зобов'язання у розмірі 3147388,50 грн. та 1573694,25 грн. штрафних санкцій; 2) постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року у справі № 802/3140/14-а залишено в силі в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 серпня 2014 року № в частині визначення основної суми грошового зобов'язання у розмірі 3147388,50 грн. та 1573694,25 грн. штрафних санкцій.

Таким чином, виникла заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом в розмірі 4721082 грн. 75 коп.

На теперішній час Вінницьким окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за позовом Калинівської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області до ФОП ОСОБА_1 про стягнення вищезазначеної заборгованості.

За таких обставин, позивач вважає, що діями ОСОБА_3, як керівника ТОВ «Мірада Плюс», йому завдано матеріальної шкоди, яку він визначає розміром заборгованості перед бюджетом.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість. Вважає, що її дії в якості учасника та керівника товариства з обмеженою відповідальністю «Мірада Плюс» не містять жодних ознак протиправності, в тому числі й ті дії, які були вчинені нею, як директором ТОВ «Мірада Плюс» під час здійснення господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 Проти неї ніколи не висувалося підозр чи звинувачень в ухиленні від сплати податків або здійсненні заборонених видів підприємницької діяльності. Вона особисто не була знайома з підприємцем ОСОБА_1 станом на час проведення господарських операцій з ним, однак визнає, що усі первинні документи бухгалтерського обліку, які засвідчують факт здійснення вказаних господарських операцій було складено з її відома та підписано особисто. Крім того, вважає безпідставним посилання Позивача на те, що судовим рішенням встановлено фіктивність господарської діяльності ТОВ «Мірада Плюс». Ухвала підготовчого судового засідання Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не встановила будь-яких фактів, оскільки згідно ст. ст. 314, 315 КПК України суд не має права досліджувати обставини скоєння кримінального правопорушення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, за відсутності вироку в кримінальному провадженні вина відповідача не є доведеною.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач з 20 липня 1999 року по 20 лютого 2015 року був зареєстрований, як фізична особа-підприємець (а.с. 14, 15).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2016 року, залишена в силі постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року у справі № 802/3140/14-а, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Хмільницької ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області від 11 серпня 2014 року № в частині визначення основної суми грошового зобов'язання у розмірі 3147388,50 грн. та 1573694,25 грн. штрафних санкцій (а.с. 4-6)

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року у справі № 802/3140/14-а встановлено, що Хмільницькою ОДПІ проведено планову документальну виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт №51/17/НОМЕР_1 від 24 липня 2014 року. На підставі зазначеного акту, 11 серпня 2014 року Хмільницькою ОДПІ було прийнято 3 податкових повідомлення-рішення, а саме:

- № про нарахування 56 808,00 грн. податку на додану вартість та 28 404,00грн. штрафних фінансових санкцій;

- № про нарахування 5 369 553,08 грн. податку на доходи фізичних осіб (що сплачуються за результатами річного декларування) та 2 684 776, 54 грн. штрафних фінансових санкцій;

- № про нарахування 3 223 248, 21 грн. податку на доходи фізичних осіб (що сплачуються податковими агентами із доходів платника податків інших, ніж заробітна плата) та 80 581, 05 грн. штрафних фінансових санкцій. (а.с. 7-10)

Не погоджуючись з рішеннями податкового органу, ОСОБА_1 оскаржив їх у порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 11 серпня 2014 року № НОМЕР_2 в частині визначення основної суми грошового зобов'язання у розмірі 3147388,50 грн. та 1573694,25 грн. штрафних санкцій, адміністративний суд дійшов висновку, що господарські операції, здійснені позивачем з TOB «Мірада Плюс» не мали реального характеру, що підтверджується ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року у справі № 752/8634/14-к про закриття кримінального провадження № 0000042 відносно директора TOB "Мірада Плюс" - ОСОБА_3, а також показаннями останньої, даними в судовому засіданні.

Відповідно до п. 177.2 та п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Як встановлено адміністративними судами, між позивачем та ТОВ «Мірада Плюс» укладено договір поставки №10/10с від 10 жовтня 2013 року. На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано: складські квитанції на зерно, податкові накладні, видаткові накладі, платіжні доручення. Вказані документи підписано директором TOB «Мірада Плюс» - ОСОБА_3

Водночас, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року у справі № 752/8634/14-к закрито з нереабілітуючих підстав кримінальне провадження №0000042 відносно ОСОБА_3 за фактом вчинення останньою злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України. Вказаним судовим рішенням встановлено, зокрема, що ОСОБА_3 зареєструвала TOB «Мірада Плюс» за винагороду, до діяльності товариства ніякого стосунку не має, жодних первинних документів не підписувала.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України погодився з висновками суду першої інстанції про безтоварність правочину, укладеного позивачем з TOB «Мірада Плюс», оскільки первинні документи, які стали підставою для формування витрат, та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена рішенням суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними первинними документами. Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Вказана позиція збігається із висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, в його постановах від 01 грудня 2015 року у справі № 826/15034/14 (21-3788а15), від 17 листопада 2015 року у справі № 2а/3264/11/1070 (21-277а15), від 15 грудня 2015 року у справі № 826/467/14 (21-5206а15), від 13 жовтня 2015 року у справі № 825/4143/13-а (21-1200а15), від 02 грудня 2015 року у справі № 814/116/14 (32-3849а15), від 17 листопада у справі № 826/6391/13-а (21-1497а15).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, у даній справі суд зобовязаний взяти до уваги факт правомірного нарахування податковим органом штрафних санкцій, а також встановлену судовим рішенням обставину, що господарські операції, здійснені позивачем з TOB "Мірада Плюс" не мали реального характеру.

Враховуючи конституційний принцип обовязковості судових рішень (п. 9 ст. 129 Конституції України), суд не бере до уваги посилання сторін на реальність господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 і TOB «Мірада Плюс», оскільки такі посилання спростовані судовими рішеннями в порядку адміністративного судочинства, які набрали законної сили.

Щодо посилань позивача на завдання йому шкоди внаслідок вчинення злочину відповідачем, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду предявити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства (ч. 7 ст. 128 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Порядок відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди визначено ст. 22 ЦК України. Зокрема, визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем суду не надано доказів на підтвердження факту завдання йому збитків або іншої шкоди відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у звязку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

Суду не надано доказів визнання позивача потерпілим у кримінальному провадженні відносно відповідача.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року №752/8634/14-к було закрито з нереабілітуючих підстав кримінальне провадження №0000042 відносно ОСОБА_3 за фактом вчинення нею злочину, передбаченою ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Диспозиція норми ч. 1 ст. 205 КК України встановлює відповідальність за фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Даний склад злочину є формальним, відноситься до злочинів у сфері господарської діяльності. Таке діяння завдає шкоди суспільним інтересам, а не окремим особам.

Надані суду документи не підтверджують завдання позивачу будь-якої шкоди від господарських операцій за участі відповідача, як керівника підприємства, а також від злочину, що був предметом кримінального провадження №0000042 відносно ОСОБА_3

Пунктом 14.1.265. статті 14 Податкового кодексу України дано наступне визначення: штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Таким чином, фінансові зобовязання перед державним бюджетом, на які посилається позивач, як на завдану йому шкоду, є платою, що справляється з відповідача, як платника податків, у зв'язку з порушенням ним (ФОП ОСОБА_1М.) вимог податкового законодавства.

Нарахована податковим органом сума заборгованості є мірою відповідальності позивача за результати його підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмовляє у його задоволенні.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 57-60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 13.01.2017 р.

Суддя А.В. Помогаєв