№ 336/626216-ц
пр.№2/336/239/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Суркової В.П.,

при секреті ОСОБА_1,

за участю представника

позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши цивільну справуза позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду зпозовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії.

В позові зазначив, що 06.06.2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за відпущену теплову енергію за період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по січень 2016 року на суму 47920,28 грн.

30.06.2016 року судовий наказ скасовано.

01.03.2012 року між концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді в нежитлове приміщення № XXII в будинку № 25 по бул. Центральному в м. Запоріжжі, за умовами якого остання зобовязалася прийняти та оплатити вартість теплової енергії за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до нього.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, за період з жовтня 2013 року по січень 2016 року за адресою розташування нежитлового приміщення відповідача відпустив теплову енергію, але відповідач свої зобовязання не виконала, оплату за спожиту теплову енергію не внесла, тому утворилась заборгованість на суму 35623,36 грн.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь основний борг в сумі 35623,36 грн., пеню 1454,44 грн., інфляційні витрати 9568,33 грн., 3% річних 1274,15 грн. та понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, наполягає на його задоволенні.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що з 03.04.2013 року відповідач не є власником частини нежитлового приміщення № XXII в будинку № 25 по бул. Центральному в м. Запоріжжі, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.03.2012 року між власником нежитлового приміщення ОСОБА_3 та концерном «Міські теплові мережі» укладено договір № 203529 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді в нежитлове приміщення № XXII в будинку № 25 по бул. Центральному в м. Запоріжжі, за умовами якого ОСОБА_3 зобовязалася прийняти та оплатити вартість відпущеної теплової енергії за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до нього (а.с. 14-20).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2010 року за ОСОБА_3 визнано право власності на ? частину нежилого приміщення XXII, перший поверх (літ.А-13), яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 25 (а.с. 9).

Згідно технічному паспорту, станом на 07.03.2012 року ОСОБА_4 належить ? частина приміщення XXII, літ. А-3, ОСОБА_5 ? частина, ОСОБА_3 ? частина цього приміщення (а.с. 10).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03.04.2013 року зазначене рішення скасовано. Визнана мирова угода, укладена між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, відповідно до якої за ОСОБА_6 визнано право власності на 3/8 частини нежитлового приміщення по бул. Центральному, 25 в м. Запоріжжі (а.с.94).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 77624926 від 03.01.2017 року, нежиле приміщення XXII першого поверху (літ.А-13), що розташовано за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Центральний, 25 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 361 від 22.01.2016 року, належить ОСОБА_7 (а.с. 107).

Згідно запису № 8835859 від 20.09.2007 року ? частина зазначеного нежилого приміщення на підставі договору купівлі-продажу № 3635 від 13.09.2007 року, належить ОСОБА_8

За положеннями ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі., Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимагаючи стягнути з відповідача заборгованість з постачання теплової енергії на свою користь, позивач не надав жодних допустимих та належних доказів на підтвердження того, що саме з жовтня 2013 року і до січня 2016 року лише відповідач ОСОБА_3 була власником нежилого приміщення № XXII, що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, був. Центральний, 25. Доводи представника відповідача з цього приводу не спростувала.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.П. Суркова