Справа № 524/6049/14-ц
Провадження №2/524/318/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., за участі представника позивача КС «Полтава і полтавці» - Лаврука В.О., відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом КС «Полтава і полтавці» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитом за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року до суду звернулася кредитна спілка «Полтава і полтавці» з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитом за кредитним договором.

Позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 95495,60 грн. з розрахунку: 8962,80 грн. стягнутих відсотків за рішенням суду від 26 лютого 2009 року та 104022,80 грн. відсотків за період з 27 лютого 2009 року по 26 травня 2014 року з відрахуванням від вказаної суми 17 490 грн. сплачених раніше коштів.

В обґрунтування позивач зазначав, що 08 січня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1 на підставі якого цьому відповідачу було надано кредит на суму 20 000 грн. строком на 24 місяці з визначенням процентної ставки за користування кредитом - 0,15% щоденно на залишок суми кредиту. У цей же день, між позивачем та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_2 були укладені договори поруки № 2 та № 3 у забезпечення виконання взятих на себе боржником зобов'язань за кредитним договором. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 лютого 2009 року стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 27 068,11 грн., з яких: - 18105,31 грн. - заборгованість зі сплати основної суми кредиту, - 8962,80 грн. - заборгованість зі сплати відсотків. Рішення суду було виконано частково на суму 17490 грн. Станом на 26 травня 2014 року загальна сума заборгованості зі сплати відсотків становить 95495,60 грн. з розрахунку проведеного позивачем за подвійною процентною ставкою 0,30 % (п.6.2 кредитного договору), оскільки боржником було порушено строки сплати кредиту.

Ухвалою суду від 21 березня 2017 року було закрито провадження у справів частині вимог про стягнення суми відсотків за користування кредитом у розмірі 8962,80 грн., оскільки є рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У судовому засіданні представник позивачаКС «Полтава і полтавці» - Лаврук В.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. Відмовився збільшувати позовні вимоги станом на день остаточної сплати відповідачами заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 з позовом не погодилися, вважаючи його безпідставним, необґрунтованим, посилаючись на одностороннє розірвання кредитного договору зі сторони позивача та одночасно просили застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки рішення Крюківського районного суду м. Кременчука набрало законної сили 31 березня 2009 року, а позов було подано до суду 04 липня 2014 року.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не прибули повторно, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встанови наступне.

08 січня 2008 року між кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за № 1 на виконання якого кредитором було надано позичальнику кредит у сумі 20 000 грн. із встановленням строку користування кредитом у 24 місяці з 08 січня 2008 року по 08 січня 2010 року. Між сторонами договору було погоджено графік погашення кредиту (Додаток № 1 до договору), визначено процентна ставка за користування кредитом у розмірі 0,15% щоденно на залишок суми кредиту. Крім того, між сторонами була досягнута згода щодо настання відповідальності у випадку порушення строків повернення кредиту за графіком, порядок зарахування коштів (п.п. 6.1-6.5, 8.1-8.3). Так, п.6.2. кредитного договору було встановлено, що при порушенні боржником будь-яких платежів більш ніж на 3 дні позивач має право подвоїти процентну ставку, тобто 0,15%, яка вказана у п. 1.4. договору, до моменту повного погашення простроченої заборгованості.

У п. 7.1. кредитного договору сторонами було визначено, що кредитний договір набуває чинності з часу надання кредитних коштів і який діє до повного погашення кредитної заборгованості.

Також, у пункті 9.4 було визначено застосування загального строку позовної давності тривалістю у 3 роки.

З метою забезпечення виконання взятих на себе боржником ОСОБА_3 зобов'язань 08 січня 2008 року між позивачем, з однієї сторони, та відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_2, з іншої сторони, були укладені окремі договори поруки відповідно за № № 2 і 3.

У цих договорах, зокрема у розділі 1, з посиланням на ст. ст. 553, 554 ЦК України вказувалося про те, що поручителі беруть на себе відповідальність у повному обсязі перед позивачем як кредитором за виконання боржником всіх його зобов'язань за кредитним договором, а у п. 2.3. договорів поруки було передбачено, що поручителі зобов'язуються протягом 10 днів погасити заборгованість на користь позивача з дня направлення на їх адресу повідомлень про порушення боржником за кредитним договором.

Згідно ст. ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором.

Всупереч умовам кредитного договору та у порушення графіку погашення кредиту відповідач ОСОБА_3, як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Позивач своїм листом від 28 жовтня 2008 року за № 373 повідомив відповідача ОСОБА_3 про порушення останнім умов кредитного договору, про одностороннє розірвання договору та необхідність сплати боржником заборгованості за кредитним договором. При цьому, позивач посилався на ч. 3 ст. 651 ЦК України (т.2 а.с. 154).

Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 651 цього Кодексу встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Суд констатує, що дійсно відповідач ОСОБА_3, як позичальник, фактично і юридично перестав належним чином виконувати умови кредитного договору, укладеного з позивачем. У той же самий час позивач своїм листом від 28 жовтня 2008 року за № 373 повідомив про розірвання кредитного договору. Фактично між сторонами кредитного договору була досягнута згода на розірвання кредитного договору за умови пропозиції та повідомлення позивача, оскільки відповідач ОСОБА_3, як позичальник та боржник, а також інші відповідачі як поручителі, не заперечували щодо розірвання кредитного договору внаслідок надання мовчазної згоди позивачеві на розірвання кредитного договору.

Підтвердженням факту розірвання кредитного договору є посилання позивача на таке у позовній заяві, поданої позивачем у грудні 2008 року до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, до цих же відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 2 а.с. 155-156).

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 лютого 2009 року у справі за позовом КС «Полтава і полтавці» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 31 березня 2009 року, позов було задоволено та стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на корись позивача заборгованість за кредитом на суму 27068,11 грн., з яких: - 18105,31 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; - 8962,80 грн. - заборгованість за відсотками.

На виконання рішення суду 31 березня 2009 року було видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП № 35015242, яке було закінчено згідно постанови державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції від 16 липня 2014 року у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення.

Присуджені за рішенням суду кошти на користь позивача були сплачені у ході виконавчого провадження відповідачем ОСОБА_2 шляхом внесення на рахунки ВДВС.

У період з 27 лютого 2009 року по день закінчення виконавчого провадження і надалі відповідачі окремо чи спільно не сплачували будь-які кошти у повернення кредиту позивачеві безпосередньо.

Позивачем було обчислено борг за кредитним договором станом на 26 травня 2014 року, починаючи з 27 лютого 2009 року, на суму 86532,80 грн., що фактично є предметом позову (95495,60 грн. - 8962,80 грн.). Крім того, представник позивача пояснив, що розмір боргу по відсоткам збільшився, однак позовні вимоги позивачем не були збільшені, незважаючи на роз'яснення суду.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Частиною 3 ст. 264 цього Кодексу визначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Суд вважає, що перебіг строку позовної давності для позивача розпочався після набрання рішенням суду від 26 лютого 2009 року законної сили, а саме з 31 березня 2009 року.

Як постає з матеріалів справи позивач звернувся з позовом до відповідачів 04 липня 2014 року, тобто по закінченню встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Заяву про застосування строку позовної давності було подано відповідачем ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Позивач в особі його керівництва та представника не пред'являв вимогу про поновлення строку позовної давності, стягнення відсотків у більшому розмірі станом на 24 жовтня 2016 року згідно розрахунків або станом на день розгляду справи, а також не подав належні і допустимі докази на спростування встановлених обставин, підтвердження наявності поважних причин пропуску строку позовної давності, незважаючи на відповідні роз'яснення суду.

Період часу виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду не перериває перебіг строку позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, позивачеві необхідно відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 257, 267, 525, 526, 536, 615, 625, 626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. ст. 14, 57-59, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Відмовити КС «Полтава і полтавці» у задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитом за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти діб з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повне рішення виготовлено 24 березня 2017 року.

Суддя: