АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/597/2017 Головуючий у І інстанції - Трусова Т.О.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зобов'язання спростувати неправдиві відомості щодо вчинення ним дій по знищенню архівів Київського будівельно-монтажного управління № 1 Державного територіально-галузевого об'єднання Південно-Західної залізниці (далі - БМЕУ № 1) та знищення самого БМЕУ № 1, поширені у письмовому зверненні до начальника регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_5 та заступника начальника з інфраструктури регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_6 шляхом направлення останнім відповідних спростувань та відшкодування моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивої інформації, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію, в сумі 100 000 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що з 2012 року працює на посаді начальника БМЕУ № 1, а відповідачі працюють у ввіреному йому управлінні: ОСОБА_3 - бухгалтером, а ОСОБА_4 - інженером. 22 квітня 2016 року відповідачі організували та подали неправдиве письмове звернення до начальника регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_5 та його заступника з інфраструктури ОСОБА_6 про те, що на ввіреному йому підприємстві систематично вчинюються заходи по знищенню архівів, останнім з яких є переселення відділу експлуатації, бухгалтерії по матеріалам, юриста та відповідального за договірну роботу в інші кабінети. Вказане звернення містило безпідставну та незаконну вимогу сприяти звільненню його з посади. Направленням цього звернення з безпідставними та бездоказовими обвинуваченнями відповідачі завдали йому та членам його родини великих страждань, з їх вини він та родина знаходяться у стані психологічного напруження, що спричинило порушення сну, погіршення загального самопочуття, апатії, стану пригнічення, постійного підвищення артеріального тиску.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі просили відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у квітні 2016 року ряд працівників БМЕУ № 1, в тому числі і відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, подали на ім'я начальника регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_5 та його заступника з інфраструктури ОСОБА_6 письмове звернення, в якому, зокрема, повідомили про те, що начальником підприємства ОСОБА_2 систематично вчиняються заходи по знищенню архіву підприємства, останнім з яких є переселення відділу експлуатації, бухгалтерії по матеріалам, юриста та відповідального за договірну роботу в інші кабінети, на звернення з проханням вирішити питання з підшивкою та приведенню до ладу документації бухгалтерії по матеріалах та купити дриль він не реагує, переселяти збирається в невідремонтовані кабінети, на переселення вони не згодні, але до їх думки керівник не прислухається. Вказане звернення містило прохання втрутитись у ситуацію та посприяти припиненню знищення підприємства, звільнивши ОСОБА_2 з посади (а.с. 6).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачі мають право на звернення до будь-яких органів, в даному випадку до керівництва установи, в якому висловили свої оціночні судження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Разом із тим, відповідно до ст.. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У п. 19 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною 2 статті 47-1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦКУкраїни не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Надаючи оцінку поширеній стосовно позивача інформації, суд з урахуванням вищезазначених положень Закону та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України дійшов обґрунтованого висновку про те, що інформація, поширена відповідачами щодо позивача, є оціночним судженням, що випливає з огляду на характер мовно-стилістичних засобів , які використали відповідачі у своєму зверненні.

Крім того, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір ( ст.. 34 Конституції України).

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні звернення або особисто звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, службових чи посадових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути ці звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідачі по справі використали своє конституційне право на письмове звернення до керівництва з проханням перевірити законність дій керівника. Обставини, викладені у зверненні, є суб'єктивним судженням відповідачів, а тому підстав для захисту честі і гідності позивача суд не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :