Номер провадження: 22-ц/785/310/17
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного товариства «Дельта Банк»(далі-ПАТ «Дельта Банк», банк) до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватне підприємство «Кабаре Лідер» (далі- ПП «Кабаре Лідер», підприємство) про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

28 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2

Позивач зазначив, що 26 березня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого за договором купівлі-продажу права вимоги від 08 грудня 2011 року є ПАТ «Дельта Банк», та ПП «Кабаре-Лідер» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав підприємству кошти у розмірі 35000,00 доларів США у формі відновлювальної кредитної лінії, а ПП «Кабаре-Лідер» зобов'язалося до 26 березня 2010 року повернути кредит зі сплатою 13% річних за користування ним.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 26 березня 2007 року майновий поручитель ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належне йому на підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 2002 року нерухоме майно: квартиру НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказав, що ПП «Кабаре-Лідер» неналежним чином виконувало умови кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 94 845,84 доларів США, що станом на 17 серпня 2015 року з урахуванням штрафних санкцій склало 2 154 574,73 грн.

Уточнивши позовні вимоги у березні 2016 року та визначивши співвідповідачем ОСОБА_3, яка є власницею квартири НОМЕР_1, що передана в іпотеку, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2013 року про визнання мирової угоди у справі про поділ майна подружжя ОСОБА_3, банк просив суд :

- визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити їх,

-в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру НОМЕР_1 загальною площею 73,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3,

-визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності НОМЕР_1 на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3, квартиру загальною площею 73,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т.1а.с.1-4, 137-139,199-200).

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав за необгрунтованістю вимог, а також просив застосувати строк позовної давності до вимог банка (т.1 а.с. 76-77,78-81).

Представник ОСОБА_3 позов не визнав з аналогічних підстав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог банка відмовлено(т.2 а.с.56-64).

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував порушенням норм матеріального права та процесуального права(т.2 а.с.65-68).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали витребуваних справ, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є обгрунтованими та знайшли своє підвердження, проте ПАТ «Дельта банк» звернулося до суду із позовом лише у серпні 2015 році, тобто з пропуском строку позовної давності, та не довело поважність причин його пропуску.

Погодитись з висновком суду щодо недоведеністю банком поважності причин пропуску строку позовної давності не можна, оскільки цей висновок суперечить обставинам, встановленим судом апеляційної інстанції.

Щодо питання позивача про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності (т.1.а.с.139) та питання відповідача про застосування строку позовної давності (т.1.а.с.77), колегія суддів зазначає наступне.

Поняття позовної давності визначено у статті 256 ЦК України.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Таким чином позовна давність - це встановлений законом строк для захисту права за позовом особи, права якої порушені.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України встановлено наслідки спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3-5 зазначеної статті закону).

Позовна давність відноситься до інституту матеріального права.

За змістом ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності позбавляє зацікавлену особу здійснити своє суб'єктивне право в примусовому порядку, тобто в матеріальному значенні.

Вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом незалежно від спливу строку позовної давності - ч.2 ст.267 ЦК України. Право на пред'явлення позову в даному випадку розглядається в процесуальному значенні. Під цим правом мається на увазі право порушити та підтримати конкретний цивільно-правовий спір незалежно від спливу строку позовної давності.

Як вбачається із витребуваної з Київського районного суду м.Одеси справи (№ 1512/2-610/11р. в 2-х томах) ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого став ПАТ «Дельта банк», вперше - 15 жовтня 2010 року, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи ПП «Кабаре-Лідер», в якому просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 березня 2007 року, а саме : квартиру НОМЕР_1, загальною площею 73,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с.4-6).

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2011 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2012 року, про відмову в позові банку про звернення стягнення на заставлене майно 13 лютого 2013 року скасовано колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с.22-26,87-89).

13 січня 2014 року Київський районний суд м. Одеси постановив ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно. В цій ухвалі суд зазначив, що справа неодноразово призначалась до слухання, але в судові засідання, які відбулись 09 грудня 2013 року та 13 січня 2014 року, представник позивача повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи; доказів відповідно до ст. 77 ЦПК України, підтверджуючих поважність причин неявки до судового засідання, не надав; заяву про розгляд справи у його відсутності не подав (т.3 а.с.91).

Із зазначеної справи вбачається, що у всіх документах ПАТ «Дельта банк» - процесуального правонаступника ПАТ «УкрСиббанк», в тому числі і в процесуальних документах, що адресовані першій, апеляційній та касаційній інстанціям, зазначені адреси ПАТ «Дельта банк» : м. Київ, вул. Щорса 36-б, та м. Київ, вул. Фрунзе 39 (т.3а.с.27-63, 64-65, 66-71, 72-77, 78-81,82-86). За адресою м.Київ, вул. Щорса 36-б повідомлення про призначення та розгляд справи за позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_2 взагалі банку не направлялись.

Перший раз повідомлення про призначення справи до розгляду на 09 грудня 2013 року направлено банку за адресою : м.Київ вул.Фрунзе без зазначення номеру будинку (т3.а.с.92). Вдруге повідомлення про призначення справи до розгляду на 13 січня 2014 року направлено банку за адресою : м.Київ вул. Фрунзе 39 (т.3.а.с.93)

Суд першої інстанції не направив копію ухвали від 13 січня 2014 року про залишення позовуПАТ «Дельта банк» без розгляду рекомендованим листом з повідомленням про вручення, як це передбачено ст.222 ЦПК України (т.3 а.с.94).

Дані про отриманняПАТ «Дельта банк» копії ухвали Київського районного суду м.Одеси від 13 січня 2014 року у справі відсутні.

Належне виконання вимог статей ст.ст. 74-76 ЦПК України передбачає направлення повісток рекомендованим листом з правильним зазначенням адреса позивача та вручення копії ухвали від 13 січня 2014 року відповідно до вимог статті 222 ЦПК України.

Отже банк, якому не було відомо про наслідки розгляду його позову, був позбавлений можливості у встановленому законом порядку оскаржити зазначену ухвалу суду, що набрала чинності.

Із матеріалів витребуваної справи №1512/11048/2012р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «КАБАРЕ-СЕРВІС» перед ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором від 15 липня 2008 року в розмірі 100 000 доларів США, уклав з ПАТ «Родовід Банк» 15 липня 2008 року договір застави транспортного засобу - автомобіль ВМW, модель Х5, рік випуску.

В період розгляду судами загальної юрисдикції позовів ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитними договорами підприємств, майновим поручителем яких був ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя. До участі у справі зазначені банки судом не притягнуті.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2009 року (т.3 а.с.103-105), яка в подальшому 31 липня 2012 року скасована колегією суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області за скаргою ПАТ «Родовід Банк» з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.3 а.с.111-112), визнано право власності за ОСОБА_3 на 3-х кімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 73,2 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 що знаходилась в іпотеці ПАТ «Дельта банк» на підставі мирової угоди, укладеної між подружжям ОСОБА_3.

За рішенням суду першої інстанції від 04 серпня 2009 року за ОСОБА_3 03 грудня 2010 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на зазначену іпотечну квартиру, де вчинений такий запис : «на підставі мирової угоди, без номеру, 04.06.2009, між фізичними особами» (т.1 а.с.91).

Після повернення справи №1512/11048/2012р. на новий розгляд ухвалою Київського районного суд м. Одеси від 12 березня 2013 року знову визнана мирова угода між подружжям ОСОБА_3. За ОСОБА_3 у порядку розподілу майна визнано право власності на іпотечне майно, а саме : на 3-кімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 73,2 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 (т.3 а.с.118-120)

ПАТ «Дельта банк» до участі у справі судом першої інстанції не залучено, про постановлену ухвалу йому не було відомо. Ухвала суду ПАТ «Дельта банк» не оскаржена та набрала чинності 18 березня 2013 року (т.1.а.с.96-98).

Про наявність ухвали від 12 березня 2013 року та запис у державному реєстрі прав на нерухоме майно про те, що ОСОБА_3 є власником іпотечного майна з 03 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_2 зазначив у своєму клопотанні від 09 грудня 2015 року про залучення до участі у справі ОСОБА_3 при розгляді даної справи про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.90). З цього моменту - 09 грудня 2015 року, ПАТ «Дельта банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стало відомо про наявність цієї справи.

Проаналізувавши обставини витребуваних справ та даної справи, колегія суддів вважає необхідним зробити такі висновки :

- залишення без розгляду ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2014 року першого позову ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_2 - майнового поручителя боргових зобов'язань ПП «Кабаре-Лідер», про звернення стягнення на заставлене майно відбулось без належного повідомлення банку про розгляд його справи та без його повідомлення про наслідки розгляду позову. Банку у встановленому законом порядку ухвала суду першої інстанції від 13 січня 2014 року не направлена, у зв'язку з чим останній був позбавлений можливості оскаржити цю ухвалу, як це передбачено законом;

- на протязі всього розгляду справ щодо відповідальності майнового поручителя за виконання кредитного зобов'язання банку, починаючи з жовтня 2010 року до теперішнього часу, тобто більш ніж 6 років, з метою уникнення від належного їх виконання ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_3, шлюб з якою не розірвано, яким було достеменно відомо про те, що ПАТ «Дельта банк» є іпотекодержателем вказаної квартири, до участі у цивільній справі про розподіл спільного сумісного майна подружжя банк в якості третьої особи сторонами не залучений.

Процесуальний документ про визнання права власності на іпотечне майно за ОСОБА_3 банк не зміг своєчасно оскаржити через те, що йому не було відомо про існування цього рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку позовної давності ПАТ «Дельта банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не застосовуючи правила щодо строку позовної давності.

Згідно ч.5 ст. 267 ЦПК України порушене право позивача підлягає захисту.

Щодо обґрунтованості вимог ПАТ «Дельта Банк» про визначення розміру заборгованості за кредитним договором.

Апеляційним судом встановлено, що 26 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», назву якого було змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі-ПАТ«УкрСиббанк») та ПП «Кабаре-Лідер» укладено кредитний договір №0 (далі - кредитний договір, договір), за умовами якого банк надав ПП «Кабаре-Лідер» кошти у розмірі 35 000,00 доларів США у формі відновлювальної кредитної лінії, а останнє зобов'язалося до 26 березня 2010 року повернути кредит зі сплатою 13% річних за користування ним (т.1а.с.7-11).

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 26 березня 2007 року ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належне йому на підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 2002 року нерухоме майно - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 73,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т.1а.с.14-15).

Взяті на себе зобов'язання ПП «Кабаре-Лідер» належним чином не виконувало у зв'язку з чим за розрахунками банку утворилася заборгованість, яка станом на 17 серпня 2015 року становить 94 845,84 доларів США, з яких:

-заборгованість за кредитом - 34 637,00 доларів США;

-заборгованість за відсотками -60 208,84 доларів США,

що згідно з офіційним курсом НБУ становила 2 063 624,01 грн., а також штрафні санкції в розмірі 90 923,72 грн. з яких:

-пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 58 457,84 грн.;

-пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 14 410,32 грн.;

-сума нарахованої комісії - 17 519,36 грн.;

-пеня за несвоєчасне погашення комісії - 563,20 грн.,

а всього - 2 154 547,73грн.(2 063 624,01+90 923,73грн. ) - т.1 а.с.5-6, 16-25.

Що стосується розрахунків банку, колегія суддів погоджується з ними у частині визначення заборгованості за кредитом у розмірі 34 637,00 доларів США та за відсотками у розмірі 60 208,84 доларів США, яка за офіційним курсом НБУ станом на 17 серпня 2015 року склала 2 063 624,01 грн.

Колегія суддів також погоджується з розрахунками банку про визначення пені відповідно п. 7.1 кредитного договору від 26 березня 2007 року :

- за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 58 457,84 грн. (розрахунок проведений банком за 183 дня (т.1 а.с.5звор.);

- за несвоєчасне повернення відсотків за кредитом у розмірі 14 410,32 грн.(розрахунок проведений банком з 17.08.2014р. по 17.08.2015р. (т.1 а.с.5звор.), тобто за 1 рік, що відповідає вимогам ч.2. п.1 ст.258 ЦК України про застосування спеціальної позовної давності щодо стягнення пені.

На підставі пункту 1.3.6. кредитного договору від 26 березня 2007 року банк нарахував майновому поручителю ОСОБА_2 за неналежне виконання зобов'язань ПП «Кабаре-Лідер» комісію за управління кредитною лінією у розмірі 1% -17 519,36 грн. на суму ліміту кредитування та 563,20 грн. за несвоєчасне погашення комісії.

У запереченнях на позов та апеляційну скаргу (т.1 а.с.78-81,т.2 104-106) розрахунки банку, в тому числі стосовно комісії, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оспорили.

В силу ст.11 ЦПК України щодо дизпозитивності цивільного судочинства суд апеляційної інстанції перевіряє правильність судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на них.

Тому, загальний розмір заборгованості майнового поручителя ОСОБА_2 за неналежне виконання кредитних зобов'язань ПП «Кабаре-Лідер» перед ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на 17 серпня 2015 року склав 2 154 547,73грн.

Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності станом 12 березня 2016 року ринкова вартість три кімнатної квартири НОМЕР_1 на 7 поверсі 10 поверхового будинку, загальною площею 73,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 становила 999540 грн.(т.1 а.с.167-198).

Щодо обґрунтованості вимог про визнання права власності на іпотечне майно.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

За змістом частини 3 ст.37 зазначеного Закону Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки

предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться у п. 5. 1 договору.

Вказаним пунктом (5.1. договору) передбачено, що, зокрема, у разі порушення позичальником умов договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавця повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

Як вбачається з матеріалів справи, банк 21 серпня 2015 року направив ОСОБА_2 повідомлення про порушення основного зобов'язання та попередження, що у випадку невиконання вимоги, позивач змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки (т.2 а.с.22).

Апеляційним судом встановлено, що передача квартири в іпотеку банка відбулася за згодою ОСОБА_3 Подружжя зареєстровано та проживає в іпотечній квартирі НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 навмисно не довели до відома іпотекодержателя про зміну власника предмета іпотеки, зареєстровані та проживають в іпотечній квартирі, колегія суддів вважає, що, з урахуванням відправлення банком 21 серпня 2015 року ОСОБА_2 повідомлення про порушення основного зобов'язання та відповідного попередження, вимоги ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та п. 5. 1 кредитного договору є дотриманими.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Тому вимоги ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 73,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на неї за вартістю рівною 999540грн., що визначена станом на 12 березня 2016 року на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, яка належить ОСОБА_3, в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2007 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, з заборгованістю станом на 17 серпня 2015 року в загальній сумі 2 154 547,73грн., являються обґрунтованими та відповідають закону.

Про обґрунтованість вимог банку зробив висновок і суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2016 року скасувати.

Визнати поважними причини пропуску строку позовної давності публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного товариства «Дельта Банк».

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватне підприємство «Кабаре Лідер», про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення за іпотечним договором, посвідченим 26 березня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А. між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, зареєстрованим в реєстрі за № 1199, на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 73,2кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом визнання іпотекодержателем - публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного товариства «Дельта Банк»,права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 73,2 кв.м, за вартістю, вартістю 999540 грн., визначеною станом на 12 березня 2016 року на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності; рахунок виконання зобов'язань по погашенню за кредитним договором № від 26 березня 2007 року, укладеним між акціонерним комерціійним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, заборгованость станом на 17 серпня 2015 року в загальній сумі 2 154 547,73грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного товариства «Дельта Банк» судовий збір по 2009 грн. 70 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір по 1827 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков