Справа № 489/1131/16-ц
Номер провадження 2/489/64/17
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Миколаївської міської ради (далі-відповідач), третя особа - ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що починаючи з жовтня 2004 року і по теперішній час позивач добросовісно, відкрито та безперервно користується чужим майном. За таких обставин, вважає, що у нього має виникнути право власності на таке майно за набувальною давністю.

Позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 13.09.2016 відповідача ОСОБА_3 у зв'язку зі смертю замінено на Миколаївську міську раду. Ухвалою від 14.11.2016, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_2

13.10.2016 до суду від відповідача надійшло заперечення.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, від них надійшла заява з проханням розглядати справу без їх участі та вирішити справу відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа в судове засідання не з'явилася.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до довідки від 24.03.2016 №653 ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно з актовим записом про смерть №3 від 21.05.2012 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з актом про проживання від 20.02.2016 позивач добросовісно користується і відкрито проживає з жовтня 2004 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до виписки №28/119 від 23.02.2016 заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 відкритого на ім'я ОСОБА_3 немає.

Згідно з листом від 22.07.2016 №854 АДРЕСА_2 була зареєстрована ОСОБА_3, виписана як померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до заповіту від 02.08.1999 ОСОБА_3 заповіла належний їй житловий будинок в селі Іванівка Підволочиського району Тернопільської області ОСОБА_2.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, тобто наявність законного об'єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння.

Згідно п.п. 9, 11, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Оскільки користуючись квартирою, яка не є його власністю, позивач був обізнаний про її власника, його володіння спірним майном не можна вважати добросовісним.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визначені ст.344 ЦК України, відсутні, а відтак приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв