О К Р Е М А Д У М К А
"19" січня 2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до виробничого кооперативу «Подарунок», ОСОБА_3, Уманської міської ради про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самовільної забудови та приведення земельної ділянки до належного стану.
Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2017 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до виробничого кооперативу «Подарунок», ОСОБА_3, Уманської міської ради, виконкому Уманської міської ради про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самовільної забудови та приведення земельної ділянки до належного стану скасовано і постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вказане рішення апеляційного суду не відповідає як нормам матеріального, так і процесуального права.

Судом встановлено, що в 1960 року було побудовано чотирьохповерховий багатоквартирний жилий будинок по АДРЕСА_1. Відповідно до генерального плану для експлуатації та обслуговування жилого будинку відведена земельна ділянка площею 3 094 кв.м. із яких під будівництвом 916 кв.м. і прибудинкова територія 2 127 кв.м. Позивач по справі ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення в цьому ж будинку.

Торгівельний магазин, що розташований по АДРЕСА_2 частково побудований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1. Вказаний магазин побудований на відстані 5.9 м від належного приміщення, що належить ОСОБА_1 і 7 м до жилого будинку.

Статтею 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право , або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої та другої статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування об'єднанню власників.

Згідно частини третьої статті 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як орган державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права ( стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно ( частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Позов про знесення самочинного збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування ( у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежилого приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія.

Матеріалами справи встановлено, що оспорювана споруда побудована в 2009 році на частині прибудинкової території до будинку АДРЕСА_1.

На час надання дозволів на будівництво, надання земельної ділянки в оренду так і на даний час земельна ділянка із прибудинкової території не вилучалася.

Оспорюваний об'єкт будівництва побудований на системах водопостачання та каналізації, що підтверджується висновком спеціаліста та судової експертизи в не оспорюється відповідачами.

Також порушено норми ДБН В 22-23: 2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі» в частині протипожежної відстані між оспорюваним об'єктом і нежилим приміщенням, що належить ОСОБА_1, що підтверджується відповідним висновком судової експертизи.

В врахуванням того вказане будівництво загрожує нормальному проживання мешканців будинку, загрожує належному водопостачанню та водовідведенню, екологічній безпеці позивачі мали право на звернення до суду.

З таких обставин, на мою думку, рішення суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Суддя В.Д. Храпко