Справа №473/3372/16-ц 10.01.2017 100117 10.01.2017
Провадження №22-ц/784/198/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції Старжинська О.Є.
Категорія 69 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю представника заявника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_3 ОСОБА_2

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року

за заявою

ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини.

Заявник вказував, що 18 липня 2008 року померла його мати ОСОБА_4 Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок площею 6.9000 га та 2.5900 га, які розташовані на території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Дані земельні ділянки були успадковані його матірю після смерті її брата ОСОБА_5, який помер 08 січня 2002 року.

Заповіт на випадок смерті мати не робила. Він є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою.

Проте, нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на дані земельні ділянки, так як відсутні докази прийняття нею спадщини після смерті її брата, оскільки спадкова справа після смерті останнього не заводилася.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18 червня 1994 року ( в редакцій чинній на час відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володінням спадковим майном може бути, крім інших документів, наявність у спадкоємців державного акту на право приватної власності на землю.

Його мати ОСОБА_4 зберігала правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку, зверталася до ПСП «Відродження» з приводу отримання плати за користування даними земельними ділянками.

Вказане свідчить про прийняття нею спадщини після смерті її брата ОСОБА_5

Посилаючись на викладене, заявник просив встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4, яка відкрилася після смерті її брата ОСОБА_5, померлого 08 січня 2002 року.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника, посилаючись на неповне зясування обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю ( 1-МК №031277) від 15 листопада 2001 року належали дві земельні ділянки загальною площею 9.49 га ( 2.79 га та 6.90 га), розташовані на території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області ( а.с.6.)

08 січня 2002 року ОСОБА_5 помер ( а.с.4).

До складу спадщини увійшли вищевказані земельні ділянки. Заповіту на випадок своєї смерті останній не складав.

Відповідно до ст.530 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також у разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликають ся до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого з боку батька, так і з боку матері ( друга черга).

Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини ( ст.548 ЦК УРСР).

За приписами ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР діями, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_5 є його сестра ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження ( а.с.14,15).

Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_3 посилався на те, що його мати прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадщиною, оскільки в неї знаходився державний акт на право приватної власності на землю, який належав її братові.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту прийняття спадщини матірю заявника після смерті її брата не тягне правових наслідків для самого заявника, а мало б значення лише для самої ОСОБА_4

Крім того, заявником не доведено факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5

Однак суд першої інстанції приймаючи таке рішення по справі, не прийняв до уваги наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.4 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Звернувшись до суду із даною заявою, заявник в якості заінтересованої особи залучив Вознесенську сільську раду Вознесенського району Миколаївської області.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 який помер 08 січня 2002 року ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася.

Між тим, відповідно до ст. 555 ЦК УРСР ( 1963 року), спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; якщо всі спадкоємці відмовилися від спадщини; якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування; якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Розглядаючи дану заяву, суд цих вимог закону не врахував і не притягнув до участі в справі особу, яка представляє інтереси держави ( фіскальний орган), до якої відповідно до закону, який діяв на час відкриття спадщини, могло б перейти право на спадкове майно. Залучена до участі у справі Вознесенська сільська рада не може бути належною зацікавленою особою у цій справі.

Отже, суд розглянув вимоги заявника з участю неналежної зацікавленої особи та, в порушення вимог ч.4 ст.10, ч.1 ст.235 ЦПК України не розяснив право заявника про залучення до участі у справі належних заінтересованих осіб. Розгляд справи за таких обставин позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості чи необґрунтованості вимог заяви по суті.

Оскільки рішення постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, в силу ч.4 п.1 ст.309 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви, але з інших підстав розгляд справи по суті з неналежною зацікавленою особою.

Із матеріалів справи вбачається, що між заявником та залученою ним до участі у справі заінтересованою особою відсутній спір про право. А тому підстав для залишення даної заяви без розгляду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

ОСОБА_6