АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/151/2017 Єдиний унікальний номер справи: 660/527/16-ц
Головуючий в І інстанції Гончаренко О.В.
Доповідач Приходько Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПриходько Л.А.
суддів:Борка А.Л.
Кузнєцової О.А.
секретарКутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 07 листопада 2016 року у справі

за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговою розпискою,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговою розпискою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01червня 2013 року він позичив ОСОБА_5 3700 доларів США строком на три місяці до 01 вересня 2013 року, про що останній власноруч написав боргову розписку. Посилаючись на невиконання відповідачем обов'язку щодо повернення позики у строк встановлений договором, зазначивши, що позичальник повернув йому лише 1000 доларів США, остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь 2700 доларів США за договором позики та 3% річних, з підстав передбачених ст. 625 ЦПК України.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 07 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 борг у сумі - 69055,2грн., відсотки за користування грошима у розмірі -5703,45грн. та судові витрати в розмірі - 747,59грн. В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 та його представник адвокат Бурлай Д.В., які приймали участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі. Просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_6, який приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, зазначив, що на його думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967 цс15.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 01 червня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 у борг 3700 доларів США, а останній, в свою чергу, зобов'язався повернути позикодавцю грошові кошти до 01 вересня 2013 року.

На підтвердження умов договору позики, факту отримання грошових коштів та зобов'язання їх повернути, ОСОБА_5 власноруч написав розписку, оригінал якої знаходиться у позивача та був досліджений, відповідно до вимог ст. 64 ЦПК України, судом першої інстанції під час розгляду справи.

Факт написання даної розписки відповідачем під час розгляду справи, як в суді першої інстанції так і при апеляційному перегляді справи, не оспорювався.

Доводи ОСОБА_5 та його представника про те, що судом не ідентифіковано особу, яка значиться як позикодавець у розписці висновки суду не спростовують.

Оскільки, як вбачається зі змісту розписки ОСОБА_5 01.06.2013 взяв у борг у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 3700 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.09.2013 і вказаний оригінал розписки знаходиться у позивача у справі, ОСОБА_6, підстави сумніватися в тому, що позикодавцем є інша особа у суду відсутні. Чинним законодавством, що регулює спірні відносини, не передбачено обов'язкове зазначення у розписці про отримання в борг грошових коштів паспортних даних та адресу позикодавця.

Крім того, слід зазначити, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заперечував факту отримання в борг грошових коштів за розпискою від 01.06.2013 саме у позивача. Заперечуючи проти позову лише зазначав, що суму боргу повернув в повному обсязі.

Враховуючи, що відповідачем, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо повернення позики в повному обсязі, суд першої інстанції, давши належну оцінку поясненням свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, дійшов ґрунтовного висновку про недоведеність цих доводів. Під час розгляду справи в апеляційному суді відповідачем не надано будь -яких доказів на спростування зазначених висновків суду першої інстанції.

Наслідки порушення договору позичальником визначені ст. 1050 ЦК України, згідно частини 1 якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, встановивши, що у строк, визначений договором ОСОБА_5 не повернув в повному обсязі позикодавцеві грошові кошти, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 1050, 625 ЦПК України, стягнув суму боргу та 3% річних від простроченої суми. Сума боргу визначена судом, згідно з вимогами ст. 533 ЦПК України, за офіційним курсом долара США на день ухвалення рішення.

Доводи апелянта про неповноту з'ясування дійсних обставин справи, невідповідність покладених в основу рішення висновків суду фактичним обставинам справи позбавлені правового обґрунтування і не були підтверджені при розгляді справи.

Суд з достатньо повнотою з'ясував обставини, що мають значення для справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 07 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: А.Л. Борко

О.А. Кузнєцова