Справа № 750/2951/16-ц Провадження № 22-ц/795/25/2017 Головуючий у I інстанції -Литвиненко І. В. Доповідач - Харечко Л. К.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Онищенко О.І., Вінгаль В.М.,

з участю секретаря Поклада Д.В., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 18259 грн. 61 коп. матеріальної шкоди та судові витрати в сумі 1116 грн. 17 коп.. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Доводи скарги зводяться до того, що суд безпідставно застосував положення ст.ст. 22, 386, 1166, 1188 ЦК України, адже його вина у вчиненні ДТП жодним судовим рішенням встановлена не була, також не був встановлений причинний зв'язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою.

ОСОБА_2 вказує, що суд не мотивував належність, допустимість і достовірність експертизи та не звернув увагу на примітку, що висновки даної експертизи є завідомо умовними, як і не врахував матеріалів справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, а саме протоколу про адміністративне правопорушення, схему місця події, фото з місця події, покази інспектора ВДАІ м. Чернігова, який складав протокол, що призвело до неправильного вирішення справи та порушення судом ст. 213 ЦПК України, оскільки, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд повинен був відобразити результати оцінки усіх доказів по справі та їх взаємного зв'язку у сукупності.

Також ОСОБА_2 вказує і на порушення місцевим судом вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України, оскільки судом для визначення матеріальної шкоди було прийнято до уваги звіт від 01.12.2014 року та протокол огляду ТЗ від 09.12.2014 року, які не є на його думку належними та допустимими доказами.

Крім того, ОСОБА_2 у апеляційній скарзі зазначає, що у випадку доведеності вини відповідача, суд мав би з'ясувати, чи була заподіяна шкода внаслідок умислу потерпілого або його грубої необережності та мав би з'ясувати матеріальне становище відповідача для можливого зменшення розміру відшкодування шкоди та посилається на неврахування місцевим судом позицій, викладених у п. 16 Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що 18.08.2014 року у м. Чернігові по вул. Кленова, 44 на території автокооперативу № 44 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд Мондео» НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «ВАЗ» НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Відносно ОСОБА_4 був складений протокол про адміністративне правопорушення і постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2014 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 340 грн. Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 19.11.2014 року постанова суду першої інстанції була скасована, а провадження у справі закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв'язку з закінченням процесуальних строків. Також, в постанові було зазначено, що Деснянським районним судом м Чернігова не повно з'ясовані фактичні обставини справи адміністративного правопорушення, в зв'язку з чим судити про винуватість водія ОСОБА_4 в порушення п. 10.11 Правил дорожнього руху, недостатньо підстав.

Звертаючись з даним позовом до суду, ОСОБА_4 вказував на те, що не вважає себе винним у виникненні ДТП, а навпаки, вважає, що саме відповідачем були порушені Правила дорожнього руху, що стало причиною та умовою виникнення і настання дорожньо-транспортної пригоди, пояснюючи також, що він рухався на своєму автомобілі повільно, ближче до правого краю дороги і відразу, як побачив автомобіль відповідача зупинився, проте останній їхав швидко, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем позивача, не зважаючи на те, що у нього було достатньо місця для безпечного проїзду ліворуч від позивача.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Правилами дорожнього руху України, зокрема, п. 1.2, п. 1.3, п. 1.4, п. 1.5 встановлено, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил; кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила; дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п. 10.5 Правил дорожнього руху поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини, крім випадку виїзду з перехрестя, де організовано круговий рух, де напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або де рух можливий лише в одному напрямку.

Пунктом 11.3 Правил на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об'їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Відповідно до п. 12.1 зазначених Правил, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з п. 13.3 Правил дорожнього руху України під час обгону, випередження, об'їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Так, висновком судової автотехнічної експертизи від 08.07.2016 року № 268 встановлено, що в умовах місця події за показами водія автомобіля «ВАЗ», з технічної точки зору, відповісти на питання як повинні були діяти учасники ДТП, не є можливим, через технічну неспроможність його показів; в умовах місця події за показами водія автомобіля «Форд Мондео» він повинен був діяти у відповідності до технічних вимог п.105, п.10.11, за показами водія автомобіля «Форд Мондео» водій автомобіля «ВАЗ» повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.1, п.12.3, п.13.3 Правил дорожнього руху України; в умовах місця події за показами водія «ВАЗ», відповісти на питання чи відповідали дії водіїв технічним вимогам Правил дорожнього руху, не є можливим, через технічну неспроможність його показів; в умовах місця події за показами водія автомобіля «Форд Мондео» в його діях, з технічної точки зору, не вбачається невідповідності технічним вимогам п.10.5 та п.10.11, за показами водія «Форд Мондео» в діях водія автомобіля «ВАЗ», з технічної точки зору, вбачається невідповідність технічним вимогам п.12.3, п.13.3 ПДРУ, а також в умовах місця події за показами водія автомобіля «Форд Мондео» в діях водія автомобіля «ВАЗ», з технічної точки зору, не є можливим визначити відповідність технічним вимогам п.12.1 ПДРУ, але невідповідність його дій вказаним вимогам завідомо не перебуває в причинному зв'язку з виникненням події даної ДТП; в умовах місця події за показами водія автомобіля «ВАЗ», відповісти на питання чи мали водії обох автомобілів технічну можливість своїми одноособовими діями уникнути ДТП, не є можливим, через технічну неспроможність його показів, в умовах місця події за показами водія автомобіля «Форд Мондео», він не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, тобто шляхом виконання вимог п.10.5, п.10.11, в умовах місця події за показами водія автомобіля «Форд Мондео», водій автомобіля «ВАЗ», мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом своєчасного нормативного застосування екстреного гальмування, тобто шляхом виконання п.12.3, п.13.3 ПДРУ; в умовах місця події за показами водія автомобіля «ВАЗ», з технічної точки зору, відповісти на питання невідповідність дій кого з водіїв автомобілів, що потрапили у ДТП, стала причиною та необхідною умовою виникнення ДТП, не є можливим, через технічну неспроможність його показів, в умовах місця події за показами водія автомобіля «Форд Мондео», невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ» вимогам п.13.3, п.12.3 ПДРУ, є як необхідною умовою, так і причиною виникнення події даної ДТП, в умовах місця події викладених в постанові за показами водія автомобіля «Форд Мондео», його дії щодо застосування гальмування та зупинки, не є ні необхідною умовою, ні причиною виникнення події даної ДТП.

Однак, ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині прийняття висновків експертизи, звернув увагу в апеляційній скарзі на те, що місцевий суд не зважив на примітку, що висновки даної експертизи є завідомо умовними. Крім того, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що місцевим судом для визначення матеріальної шкоди було не незаконно прийнято до уваги звіт від 01.12.2014 року та протокол огляду ТЗ від 09.12.2014 року.

З метою перевірки вказаних доводів апеляційної скарги ОСОБА_2І, апеляційним судом було призначено авто товарознавчу експертизу та додаткову автотехнічну експертизу.

Висновком судової автотехнічної експертизи від 27.12.2016 року № 4233/16-24, призначеної ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10.11.2016 року за клопотанням представника відповідача, встановлено, що в дорожній обстановці, що склалася на момент ДТП водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_2 для створення безпечних умов руху повинен був діяти у відповідності до вимог п. 1.2, 10.5, 11.3 ПДР. В дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля Форд ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.10.5 ПДР, а з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був застосувати екстрене гальмування, тобто діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР. За послідовності розвитку подій на місці ДТП згідно свідчень ОСОБА_4, ОСОБА_2, дії водія автомобіля ВАЗ 21099 д.н. НОМЕР_2 з технічної точки зору не відповідали вимогам п.1.2, 10.5, 11.3 Правил дорожнього руху. В даному випадку застосовувати вимоги п.10.11 ПДР для регламентації дій учасників даної події нема підстав, оскільки при проїзді даної ділянки дороги траєкторії транспортних засобів не перетинаються (за умови виконання ОСОБА_2 вимог п.10.5, 11.3 ПДР, а ОСОБА_4 вимог п.10.5 ПДР).

Також, під час проведення експертного дослідження по даній експертизі експерт дійшов висновку, що на момент кінцевої зупинки автомобіль ВАЗ майже повністю знаходився на стороні проїзної частини зустрічного напрямку. Крім того, оскільки, при проїзді перехрещення міжбоксових проїздів траєкторії автомобілів не перетинаються, а автомобіль ВАЗ до місця зіткнення рухався по смузі зустрічного руху і взаємна видимість транспортних засобів обмежена спорудою гаража № 290А, то на думку експерта, реальна небезпечна дорожня обстановка для водія ОСОБА_4 наступала з моменту настання об'єктивної видимості для водіїв обох автомобілів.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 22.12.2016 року № 4234/16-24, призначеної ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10.11.2016 року за клопотанням представника позивача, вартість матеріального збитку, завданої власнику автомобіля Форд ОСОБА_4 внаслідок ДТП, яка сталася 18.08.2014 року, станом цін на дату проведення експертизи - 23.11.2016 року складає 43067 грн. 16 коп.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, встановлено, що до моменту зіткнення автомобіль ВАЗ рухався по смузі зустрічного руху, взаємна видимість обох транспортних засобів була обмежена спорудою гаража, а отже, для водія автомобіля Форд ОСОБА_4, який рухався по своїй смузі, небезпечна дорожня обстановка наступала з моменту настання об'єктивної видимості для водіїв обох автомобілів.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 750/8708/14, зокрема, схеми до адміністративного протоколу АА2 № 971415, вбачається, що при проїзді перехрещення міжбоксових проїздів траєкторії автомобілів не перетинаються, а отже, вільного місця для безпечного зустрічного роз'їзду у відповідача було достатньо, що свідчить про те, що останній не дотримався вимог Правил дорожнього руху, викладених в п. 1.2, п. 10.5 та п. 11.3.

З зазначеного виходить, що дії водія автомобіля ВАЗ - ОСОБА_2 суперечили Правилам дорожнього руху та безпеці дорожнього руху, що і стало наслідком настання цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 була завдана майнова шкода позивачу.

З врахуванням обставин даної справи та досліджених в процесі розгляду доказів в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача щодо недоведеності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є такими, що до уваги не сприймаються, оскільки повністю спростовуються вищевикладеним. Доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача і про неправомірність дій позивача, ОСОБА_2 надано не було, як і не було підстав для зменшення розміру заподіяної шкоди.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом і доводи апеляційної скарги щодо неврахування вимог законодавства, що регулюють спірні правовідносини, оскільки місцевим судом вірно враховано правову позицію висловлену ВС України в постанові від 20.01.2016 року в справі № 6-2808цс15.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, в зв'язку з чим відсутні підстави для його скасування або зміни.

Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ОСОБА_4 на оплату правової допомоги адвоката в сумі 1250 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією та наданим розрахунком, та на оплату судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1762 грн. 00 коп., що також підтверджується квитанцією, та які в загальному розмірі складають 3012 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3012 грн. 00 коп. судових витрат понесених під час апеляційного розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: