АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1679/2017 Головуючий у 1-й інстанції - Макаренко В.В.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування житловим приміщенням.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, за яким виділено у користування:

- ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 9,90 кв.м. та балкон (терасу), площею 0,80 кв.м.;

- ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 16,20 кв.м. та балкон (терасу), площею 1,90 кв.м.;

- Інші частини квартири, а саме: 1 - коридор, площею 7,10 кв.м., 4 - кухня, площею 7,00 кв.м., 5 - ванна кімната, площею 1,90 кв.м., 6 - вбиральня, площею 1,00 кв.м. залишити, як приміщення загального користування співвласників.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, яким просить виділити в користування позивачу житлову кімнату площею 9,90 кв.м. та балкон (терасу) площею 0,80 кв.м., ОСОБА_1 виділити в користування житлову кімнату площею 16,20 кв.м. та балкон (терасу) площею 1,90 кв.м., місця загального користування: коридор площею 7,10 кв.м., кухню площею 7,00 кв.м., ванну кімнату площею 1,90 кв.м., вбиральню площею 1,00 кв.м. залишити в спільному користуванні.

Свої позовні вимоги мотивувала, тим, що згідно рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 13.04.2001 року позивачу на праві власності належить 1/2 частина спірної квартири, а відповідач є власником іншої 1/2 частини спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири № 12-232 від 28.02.2000 року.

На даний час між ними як співвласниками спірного майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування та утримання в належному стані спірної квартири.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 13.04.2001 року (а.с. 6-7).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.02.2000 року ОСОБА_1 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до технічного паспорту загальна площа квартири складає 45,8 кв.м., жила - 26,1 кв.м., складається з двох ізольованих кімнат, з яких перша кімната площею 16,2 кв.м, друга - 9,9 кв.м. (а.с.9-11).

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежених у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.2 статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Звертаючись до суду з позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням, позивач вказує на те, що сторони, які мають право на користування квартирою відповідно до своїх часток, не дійшли згоди щодо встановлення порядку користування спірною квартирою.

Судом встановлено, що житлова площа спірної квартири згідно наданих суду документів становить 26,1 кв.м, отже 1/2 частка становить 13,05 кв.м. жилої площі.

Як встановлено судом, позивач просила встановити порядок користування, за яким кімнату площею 9,90 кв.м. з балконом (терасою) 0,80 кв.м. виділити в її користування, кімнату площею 16,20 кв.м. з балконом (терасою) площею 1,90 кв.м. виділити в користування відповідачу, місця загального користування: коридор площею 7,10 кв.м., кухню площею 7,00 кв.м., ванну кімнату площею 1,90 кв.м., вбиральню площею 1,00 кв.м. залишити в спільному користуванні.

В судовому засіданні відповідач запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою не спростував, а обставин, які б унеможливлювали встановлення такого порядку користування в ході розгляду справи судом не встановлено.

Судом першої інстанції вірно встановлено запропонований позивачем варіант порядку користування спірною квартирою, оскільки кімната площею 9,90 кв.м. з балконом (терасою) 0,80 кв.м., яку позивач просить виділити йому у користування, максимально відповідає розміру його частки у праві спільної власності, відповідачу виділена у користування кімната більшого розміру.

Враховуючи, що спірна квартира не може бути поділена між співвласниками у натурі, встановлення такого порядку користування квартирою є доцільним для вирішенням існуючого між сторонами спору та не порушує права власності кожного із власників.

Колегія суддів погоджується з висновком суду та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки суд вірно керувався роз'ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Крім цього, доводи апеляційної скарги про відсутність доказів права власності позивача на Ѕ частину спірної квартири колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки відповідно до Свідоцтва від 30.03.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бендою С.М., ОСОБА_3 належить право власності на майно, яке складається з Ѕ частини квартири за номером АДРЕСА_1, яка складається із двох жилих кімнат, розмір жилої площі 26,1 кв.м, загальна площа всієї квартири складає 43,1 кв.м.

У свідоцтві зазначено, що Ѕ частина квартири була передана ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу, так як прилюдні торги по реалізації вищевказаного нерухомого майна не відбулися, майно було знято з торгів, стягувачка виявила бажання залишити за собою нереалізоване майно, вартість якого становить 15 849 грн.

Раніше Ѕ частина квартири належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Першою Київською Державною нотаріальною конторою 28.02.2000 року за №12-232. Право власності на об'єкт нерухомості зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації 30.03.2000 в реєстровій книзі № 21-155 за №192.

Дане свідоцтво було належним чином зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації права власності на об'єкти нерухомого майна 30.04.2004 року та записано в реєстрову книгу № д.225-2 за реєстровим № 192, про що свідчить реєстраційний напис на свідоцтві.

Вищевказане свідоцтво на право власності на позивача не оскаржувалось ні відповідачем, ні її сестрою ОСОБА_6

За час розгляду даної справи в суді першої та апеляційної інстанцій з будь - яким позовом про оскарження виданого на ім'я ОСОБА_3 свідоцтва про право власності відповідач не звернулась.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення прав неповнолітньої дитини відповідача, то дитина власником спірної квартири не являється, має право користування Ѕ частиною квартири належної на праві власності матері - відповідачу у справі.

Крім того, як встановлено в апеляційному суді, відповідачем в суді першої інстанції не було запропоновано встановлення іншого порядку користування спірною квартирою ніж визначено судом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: