Справа № 355/1175/16-ц Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/916/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 17.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Мельника Я.С.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, державного нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4 про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на майно, який обгрунтовувала тим, що 09.06.2001 року між нею та її матірю, ОСОБА_5 укладено договір дарування житлового будинку.

Згідно даного договору ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по вулиці Кірова, 34 в селі Семенівка Баришівського району Київської області.

В подальшому даний будинок позивачка зареєструвала в Баришівському БТІ. 17.07.2002 року померла мати позивачки ОСОБА_5 Після смерті матері позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 також звернувся брат позивачки ОСОБА_2

Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3 та на імя ОСОБА_2 за довіреністю отримувала невістка (дружина брата ОСОБА_2М.).

Зазначала, що маючи намір отримати правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка знаходиться під будинком, який перебуває у власності ОСОБА_3, що розташований по вулиці Кірова, 34 в селі Семенівка Баришівського району Київської області, вона дізналася що 21.12.2004 року невістка отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спірної земельної ділянки на імя позивачки та на 1/2 часку на імя ОСОБА_2 Зазначені свідоцтва були видані на підставі державного акту серії I-КВ №005398, виданого 22.06.2001 року на імя ОСОБА_6, померлого 15.10.2000 року.

Після смерті ОСОБА_6 фактично спадщину прийняла, але юридично не оформила його дружина ОСОБА_5 Державний акт серії I- КВ № 005398 був виданий 22.06.2001 року на імя ОСОБА_6 після його смерті.

Тому зазначала, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину повинна була звернути увагу на дату видачі державного акту та дату смерті власника державного акту та відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в звязку з тим, що правовстановлюючий документ на майно не може бути виданий на покійну особу.

В подальшому на підставі даних свідоцтв від 21 грудня 2004 року, виданих на імя позивачки та відповідача, державний акт на земельну ділянку не виготовлявся.

У звязку з такими обставинами на даний час виникає необхідність у скасуванні свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2004 року, виданого на імя ОСОБА_2 в частині права на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в селі Семенівка по вулиці Кірова, 34 Баришівського району Київської області у звязку з тим, що будинок, який розташований на даній земельній ділянці, перебуває у власності позивачки від 2001 року.

Тому просила суд скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.12.2004 року, виданого на імя ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в селі Семенівка по вулиці Кірова, 34 Баришівського району Київської області та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована по вулиці Кірова, 34 в селі Семенівка Баришівського району Київської області.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

Скасовано частково свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 2004 року, видане державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2, зареєстроване в реєстрі за №2-5775, в частині спадкового майна, яке складається з 1/2 частки земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в селі Семенівка по вулиці Кірова,34 Баришівського району Київської області.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд , що розташована в селі Семенівка по вулиці Кірова, 34 Баришівського району Київської області.

У апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити ОСОБА_3 у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення про задоволення позовних вимог зазначеним вимогам відповідає.

Згідно вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 09.06.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір дарування житлового будинку, який посвідчено державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за №1-1620, згідно умов якого ОСОБА_5 добровільно подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по вулиці Кірова, 34 в селі Семенівка Баришівського району Київської області.

15.10.2000 року у віці 70 років помер ОСОБА_6, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №39 Виконкомом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області. Спадкоємицею майна померлого ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_5, яка фактично прийняла, але юридично її не оформила.

Також встановлено, що 17.07.2002 року у віці 72 роки померла ОСОБА_5, про що зроблено відповідний актовий запис №17 Виконкомом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області. Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_5 є її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які своєчасно звернулись до Баришівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

21.12.2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом , посвідчене державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстроване в реєстрі за №2-5772, згідно якого спадкоємицею майна ОСОБА_5 є її дочка ОСОБА_3, яка успадковує 1/2 частину спадкового майна, спадкове майно на яке в зазначеній частці видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,366 га з них: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,116 га для ведення особистого підсобного господарства , що знаходиться в с.Семенівка по вул.Кірова, 34 Баришівського району Київської області, що належала померлому 15.10.2000 року її чоловіку ОСОБА_6, після смерті якого вона фактично прийняла, але юридично її не оформила на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Семенівською сільською радою 22.06.2001 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів за КВ №000444.

21.12.2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом , посвідченого державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №2-5775, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_5 є її син ОСОБА_2, який успадковує 1/2 частину спадкового майна, спадкове майно на яке в зазначеній частці видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,366 га з них: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,116 га для ведення особистого підсобного господарства , що знаходиться в селі Семенівка по вулиці Кірова, 34 Баришівського району Київської області, що належала померлому 15.10.2000 року її чоловіку ОСОБА_6, після смерті якого вона фактично прийняла, але юридично її не оформила на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Семенівською сільською радою 22.06.2001 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів за КВ №000444.

Вказані свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2014 року видавались сторонам по справі на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії І-КВ №005398, виданого 22.06.2001 року на ім`я ОСОБА_6 згідно якого на підставі рішення виконкому Семенівської сільської ради від 04.01.1995 року за №1 ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,366 гектарів, з них: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,116 га для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться в с.Семенівка по вулиці Кірова,34 Баришівського району Київської області. Вказаний державний акт було видано 22.06.2001 року після смерті ОСОБА_6, який помер 15.10.2000 року.

Згідно з розясненнями Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 судам підвідомчі справи за заявами зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди якщо інше не передбачалося у договорі відчуження.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

За ч.2 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч.1-3, 5, 6 ст.202 ЦК України зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 від 09.06.2001 року є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Кірова, 34 в селі Семенівка Баришівського району Київської області на підставі договору дарування від 09.06.2001 року. До позивачки перейшло право власності на спірну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, оскільки на вказаній земельній ділянці розташований будинок та споруди, які належать позивачці.

Так як будинок розташований на спадковій земельній ділянці, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що необхідно було скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.12.2004 року, видане на імя ОСОБА_2 в частині права на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в селі Семенівка по вулиці Кірова, 34 Баришівського району Київської області.

З урахуванням викладених обставин, суд вірно вважав за необхідне скасувати частково свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.12.2004 року, видане державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 та зареєстроване в реєстрі за №2-5775, в частині спадкового майна, яке складається з 1/2 частки земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд , що розташована в селі Семенівка по вулиці Кірова, 34 Баришівського району Київської області.

За ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З урахуванням наведеного та встановлені судом першої інстанції обставини, зазначені в рішенні, суд вірно дійшов висновку про необхідність визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в с.Семенівка по вулиці Кірова, 34 Баришівського району Київської області і з огляду на вищенаведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: