________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2963/17
Провадження № 2/520/6963/17
УХВАЛА

24.03.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Одесі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про приведення земельної ділянки до попереднього стану,

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про приведення земельної ділянки до попереднього стану, в якій позивач просить суд: зобовязати ОСОБА_3 привести земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Вірського, 38, до попереднього стану шляхом закопування траншеї, улаштованої вздовж межі земельної ділянки, за адресою: м. Одеса, вул. Яблунева, 33.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 24.03.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено до попереднього судового засідання.

Разом з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 було надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони проводити будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Вірського, 38, яка належить ОСОБА_3, в тому числі, але не виключно заливати цементними або бетонними сумішами траншею, улаштовану вздовж земельної ділянки, за адресою: м. Одеса, вул. Яблунева, 33.

Позивач в заяві в обґрунтування вищевказаних вимог про необхідність вжиття заходів забезпечення позову посилається на те, що вона - ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Яблунева, 33, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.06.2002 року та витягом від 26.07.2005 року. Власником суміжної земельної ділянки по межі від літ. Д по літ. Г згідно додатку до акту встановлення меж в натурі від 20.06.2002 року є ОСОБА_3, що підтверджується інформаційною довідкою №82082816, адреса вказаної земельної ділянки є м. Одеса, вул. Вірського, 38. По межі земельних ділянок, над огорожею, улаштований газовий трубопровід. 08 березня 2017 року на земельній ділянці, належній відповідачу, почалися будівельні роботи, а саме, на відстані менше одного метра від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1, за допомогою екскаватора вирито канаву для залиття фундаменту. Позивач зазначає, що вона усно звернулася до ОСОБА_3 із проханням відступити від її межі на відстань, передбачену законом, проте відповідач їй відмовив. У звязку з чим позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом доля захисту своїх прав. Також позивачем було зазначено, що улаштування траншеї для фундаменту на відстані 1 метр від газопроводу та межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 суперечить вимогам СниП 42-01-2002, що є порушенням вимог ст.375, 376 ЦК України та самочинним будівництвом. Тому, наявність порушеного права позивача зумовлена тим, що недотримання СниП в частині здійснення будівництва в безпосередній близькості до трубопроводу ставить під небезпеку життя і здоровя позивача, ставить під загрозу знищення або пошкодження його майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку поли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Позивач звертаючись до суду з зазначеним клопотанням зазначила, що нею подано позов з вимогами про зобовязання ОСОБА_3 привести земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Вірського, 38, до попереднього стану шляхом закопування траншеї, улаштованої вздовж межі земельної ділянки, за адресою: м. Одеса, вул. Яблунева, 33.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Яблунева, 33, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.06.2002 року та витягом від 26.07.2005 року.

Власником суміжної земельної ділянки по межі від літ. Д по літ. Г згідно додатку до акту встановлення меж в натурі від 20.06.2002 року є ОСОБА_3, що підтверджується інформаційною довідкою №82082816, адреса вказаної земельної ділянки є м. Одеса, вул. Вірського, 38.

По межі земельних ділянок, над огорожею, улаштований газовий трубопровід.

08 березня 2017 року на земельній ділянці, належній відповідачу, почалися будівельні роботи, а саме, на відстані менше одного метра від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1, за допомогою екскаватора вирито канаву для залиття фундаменту.

Позивач зазначає, що вона усно звернулася до ОСОБА_3 із проханням відступити від її межі на відстань, передбачену законом, проте відповідач їй відмовив. У звязку з чим позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом доля захисту своїх прав.

Також позивачем було зазначено, що улаштування траншеї для фундаменту на відстані 1 метр від газопроводу та межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 суперечить вимогам СниП 42-01-2002, що є порушенням вимог ст.375, 376 ЦК України та самочинним будівництвом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що як підтверджено позивачем у позові та заяві про забезпечення позову, власником суміжної земельної ділянки по межі від літ. Д по літ. Г згідно додатку до акту встановлення меж в натурі від 20.06.2002 року є ОСОБА_3.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Зі способу вжиття заходу забезпечення позову заявленого позивачем, не вбачається можливим встановити, кому за необхідне встановити заборону здійснення будівельних робіт.

ОСОБА_1 не зроблено жодного посилання та не надано жодного доказу, на підтвердження того, що гіпотетичне здійснення відповідачем будівельних робіт на належній йому земельній ділянці, що особисто зазначено ОСОБА_1 у позові, будь-яким чином негативно впливає на будинок або земельну ділянку належну позивачеві ОСОБА_1

Позивачем не доведено, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача по заявленим вимогам по цій справі.

Крім того, суд вважає, що у разі задоволення заявленого позивачем способу для вжиття заходів забезпечення позову, в частині встановлення заборони проводити будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Вірського, 38, яка належить ОСОБА_3, які не відносяться до траншеї, нібито улаштованої вздовж земельної ділянки, за адресою: м. Одеса, вул. Яблунева, 33, взагалі може істотно порушити право відповідача на проведення відповідних будівельних робіт на належній йому земельній ділянці, що виходить за межі спору у цій цивільній справі за заявленими позивачем вимогами, при цьому відсутня співмірність та збалансованість можливого порушеного права позивача та права відповідача на проведення будівельних робіт з будівництва на належній йому земельній ділянці.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, суд вважає, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_3 про приведення земельної ділянки до попереднього стану, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №520/2963/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про приведення земельної ділянки до попереднього стану, шляхом встановлення заборони проводити будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Вірського, 38, яка належить ОСОБА_3, в тому числі, але не виключно заливати цементними або бетонними сумішами траншею, улаштовану вздовж земельної ділянки, за адресою: м. Одеса, вул. Яблунева, 33 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий Калініченко Л. В.