ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1708/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Комаревцевої Л.В.,

за участю секретарів Борисова М.О., Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №128 по вул. Кошиця, 5-А в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 у листопаді 2016 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування спільною квартирою. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.04.1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 в рівних долях.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Згідно, свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2013 року, спадкоємцями на 1/2 частку спірної квартири є позивач та відповідачі в рівних долях.

Житлова площа квартири складає 47,1 кв.м. та складається з трьох житлових кімнат: ізольованої площею 16,8 кв.м. та двох суміжних кімнат загальною площею 30,3 кв.м.

Позивач користується ізольованою кімнатою площею 16,8 кв.м. і такий порядок користування квартирою на її думку не відповідає часткам сторін у праві спільної власності на квартиру.

На підставі викладеного, позивач просить судвизначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме:

- виділити в квартирі АДРЕСА_1 житлові кімнати площею 18,1 кв.м. та 12,2 кв.м. в користування ОСОБА_2;

- виділити в квартирі АДРЕСА_1 житлову кімнату площею 16,8 кв.м. та лоджію площею 2,3 кв.м. в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- залишити в загальному користуванні сторін нежитлові приміщення загального користування;

- зобов"язати відповідачів не перешкоджети позивачу в праві користування приміщеннями загального користування житлової квартири АДРЕСА_1.

Позивач та її представник у судове засідання з'явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судове засідання з'явились, позовні вимоги не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з"явилась, була повідомлена належним чином про день, часта місце розгляду справи.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 необхідно відхилити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 09.04.1998 рокуквартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у рівних долях. Загальна площа квартири становить 63,91 кв.м.(а.с.4).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2013 року спадкоємцями майна ОСОБА_5 є: його мати ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_4 кожна на 1/3 частку спадщини.

Спадщина на яку видано вказане свідоцтво є 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира загальною площею 63,90 кв.м. складається з трьох кімнать житловою площею 47,10 кв.м. (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що кожній із сторін видано свідоцтва про право на на спадщину на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.7, 46, 48).

Спірна квартира складається з трьох жилих кімнат, одна з яких площею 16, 8 кв.м. є ізольованою із виходом на лоджію, а дві інші (площею 18,1 кв.м. та 12,2 кв. м.) - суміжні.

Між сторонами склався певний порядок користування спільною квартирою: ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_5 і донькою ОСОБА_4 займали дві суміжні жилі кімнати, площею 18,1 кв. м. та 12,2 кв. м., оскільки їх сім'я складалась із 3-ох осіб. Позивач займає жилу кімнату, площею 16,8 кв.м., яка була обрана позивачем для проживання самостійно.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та оформлення спадщини у 2013 році вказаний порядок користування квартирою між сторонами зберігся.

Протягом всього часу спільного проживання і до останніх місяців нами, а після смерті чоловіка ОСОБА_3 самостійно сплачує кошти за спожиті житлово-комунальні послуги в повному обсязі, копії відповідних квитанції надано до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1-3, 7 ст. 319, ч. 2 ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненнісвоїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства та не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства.Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 356, ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

На цьому наголошується і у правовому висновку Верховного суду України, викладеному у справі № 6-12цс13, відповідно до якого при встановлені порядку користування кожному із співвласників передається у користування конкретна частина спільного майна. Виділені у користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість між ними. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість, (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-1500цс15).

Таким чином, між співвласниками спільної квартири за їх взаємною згодою з 2001 року склався такий порядок користування, за якого позивач користується відокремленою (ізольованою) кімнатою, площею 16,8 кв. м., а відповідачі - двома суміжними кімнатами. Такий порядок користування квартирою не змінює часток сторін у праві спільної часткової власності на квартиру, а лише визначає порядок спільного користування квартирою.

З урахуванням положень ст. 13, ч. З ст. 16, ст. 319 ЦК України у разі вчинення власником дій, що завдають шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства, моральним засадам, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи (постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав»).

Відповідно до позовних вимог позивач просить суд, відповідачу та її доньці, яка також є власником 1/6 частини квартири, надати у користування одну на двох жилу кімнату, площею 16,8 кв. м.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є неповнолітньою (16 років), а тому при вирішенні справи мають бути враховані державні гарантії захисту прав дитини.

Відповідно до абз. 1, 3 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі встановлена у розмірі 13,65 кв.м. жилої площі на одну особу.

Так, у спільній квартирі проживає 3 особи, жила площа квартири становить 47,1 кв.м., що відповідає нормі жилої площі із розрахунку на трьох осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Нинішній порядок користування квартирою був встановлений за згодою всіх співвласників квартири і не змінювався з 2001 року. Після смерті ОСОБА_5. та оформлення спадщини у 2013 році такий порядок користування зберігся.

Таким чином, ОСОБА_3 вказує , що починаючи з дати смерті її чоловіка у 2011 році та оформлення 10.06.2013 року прав на спадкове майно позивач знала про існуючий порядок користування квартирою, проте жодних вимог про його зміну не висувала.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_3 на застосування строку позовної давності, разом з тим, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення порядку користування квартирою, оскільки надання відповідачу та її доньці спільної кімнати, площею 16.8 кв.м., на двох, порушує санітарно-гігієнічні та побутові вимоги щодо норми жилої площі на особу та створює умови, що перешкоджають належному розумовому та фізичному розвитку дитини.

Щодо позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні місцями загального користування, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно поповерхового плану квартири (а.с.5) чітко видно, що і кімната, яку займає позивач, і місця загального користування відділенні загальним коридором від суміжних житлових кімнат, які займає відповідач із донькою, тому об'єктивної можливості якимось чином перешкоджати позивачу немає, належних доказів зворотнього позивачем суду не надано.

Виходячи з того, що ОСОБА_2 не подала доказів, що підтверджують факт яким саме чином їй чиняться перешкоди у користуванні місцями загального користування з боку відповідачів, тому у цій частині позовних вимог також необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлагаєть стягненню з відповідачів.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Комаревцева Л.В.