Справа №359/221/17-ц
Провадження №2-з/359/2/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову предявленого ним до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє само-стійних вимог щодо предмета спору комунальне підприємство «Бориспільське бюро тех-нічної інвентаризації», про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та витребування її з чужого незаконного володіння,

встановив:

В січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною заявою та обґрунтовує її тим, що він предявив до Бориспільського міськрайонного суду позов про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :06:044:0031 по вул. Лютневій, 31 в м. Борисполі; та витребування цієї земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 Він може відчужити придбану ним земельну ділянку. Ця обставина зробить неможливим виконання рішення суду про задоволення позову. Тому ОСОБА_3 просить суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :06:044:0031 по вул. Лютневій, 31 в м. Борисполі.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтриму-ють заяву та просять суд задовольнити її.

Інші учасники цивільного процесу не зявились у судове засідання. Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Вислухавши пояснення представників позивача та дослідивши письмові докази, при-єднані до заяви, суд дійшов до таких висновків.

Встановлено, що, дійсно, ОСОБА_3 предявив до Бориспільського міськрайонного суду позов (а.с.22-26) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3210 500000:06:044:0031 по вул. Лютневій, 31 в м. Борисполі; та витребування цієї земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_5

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.1 п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законо-давства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитись в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забез-печення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позов-ним вимогам.

Встановлено, що позивач, його представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не по-дали жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_5 має намір відчужити прид-бану ним земельну ділянку та з цією метою вживає заходи: відшуковує покупців, роз-міщує обяви в засобах масової інформації, здійснює переддоговірну діяльність або отри-мує необхідні документи в місцевому управлінні Держгеокадастру тощо. Ця обставина свідчить про те, що доводи ОСОБА_3, його представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ґрунтуються виключно на припущеннях, які не доводять існування реальної загрози не-виконання чи утруднення виконання рішення суду.

Крім того, з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на не-рухоме майно №69814512 від 5 жовтня 2016 року (а.с.14-15) вбачається, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, що розташовується по вул. Михайлівській, 22-а, а не по вул. Лютневій, 31 в м. Борисполі. Такого обєкту нерухомого майна, як земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером :06:044:0031 по вул. Лютневій, 31 в м. Борисполі, юридично не існує. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_3 обрав не-вірний спосіб забезпечення позову.

З огляду на це суд вважає, що підстави для накладення арешту на зазначену позива-чем земельну ділянку відсутні.

Як вбачається з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Безумовно, забезпечення цивільного судочинства становить суспільний інтерес. Од-нак накладення арешту на земельну ділянку лише на підставі припущень ОСОБА_3 не виправдовує вказаний інтерес та буде призводити лише до свавільного втручання держави у право ОСОБА_5 на його майно. Ця обставина буде свідчити про порушення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає, що запобігання такого порушення є додатковою, але не менш вагомою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.4 ст.209, ст.210 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_7