АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 636/2108/16-ц Головуючий І інстанції Гуменний З.І.
Провадження: 22-ц/790/379/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Довгаль А.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У червні 2016 року ПАТ «Альфа Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 02.06.2008 р. між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 490074276, відповідно до умов якого банк зобовязався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 11 959,15 доларів США на строк 72 місяці до 02.06.2014р. зі сплатою 14,49 % річних, а відповідач зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, але у порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 29.04.2016р. має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 9 756,14 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 245 723,30 грн., за відсотками 3 310,70 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку складає 83 385,04 грн. Згідно рішення Постійного діючого Третейського суду при Всеукраїнській Організації «Всеукраїнський фінансовий світ» № 813-3/90 від 11.05.2010р. з відповідачів стягнуто заборгованість у сумі 104042,25 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 82042,30 грн., по відсотках у сумі 5313,45 грн., та пені у сумі 16686,50 грн. В забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором 02.06.2008р. укладений договір поруки № 490074276-П між банком та ОСОБА_2, відповідно до якого поручитель поручилася за виконання позичальником обовязків, які виникли або можуть виникнути за кредитним договором. У зв'язку з порушенням боржником своїх обов'язків банк просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по відсотках у сумі 78 071,59 грн.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 28 вересня 2016 року позов ПАТ «Альфа банк» залишено без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ПАТ «Альфа Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права та неповне зясування всіх обставин справи. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не вірно застосовано норму п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України. Оскільки, банк при подачі даного позову врахував вже існуюче рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Організації «Всеукраїнський фінансовий світ» № 813-3/90 від 11.05.2010 року. Ухвалене рішення не припиняє кредитних правовідносин, кредитний договір продовжив свою дію, а заборгованість за ним на теперішній час не є погашеною. Судом першої інстанції не було враховано правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 4.11.2015р. у справі № 6-2074 цс 15.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та вважав, що оскільки в кредитному договорі міститься умова про передачу спору за кредитним договором до третейського суду, а відповідач заперечив проти вирішення спору в суді загальної юрисдикції до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, тому є законні підстави для залишення вимог банку без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Альфа Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором..

Зі змісту позовної заяви встановлено, що 02.06.2008 р. між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 490074276, відповідно до умов якого банк зобовязався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 11 959,15 доларів США на строк 72 місяці до 02.06.2014р. зі сплатою 14,49 % річних, а відповідач зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору.

В забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором 02.06.2008р. укладений договір поруки № 490074276-П між банком та ОСОБА_2, відповідно до якого поручитель поручилася за виконання позичальником обовязків, які виникли або можуть виникнути за кредитним договором.

Відповідно до п. 11 кредитного договору, судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в звязку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення, які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків, недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту.

Отже, спір між сторонами виник з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідач зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала станом на 29.04.2016 року у відповідачів перед Банком виникла заборгованість у розмірі 78 071,59 грн.

Одним зі способів захисту прав суб'єктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено статтею 17 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди" (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Особливості регулювання відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, механізм їх захисту та основи державної політики у сфері захисту прав споживачів визначені в Законі України "Про захист прав споживачів".

Згідно з положеннями пункту 22 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем вважається фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, у тому числі й у фінансовій галузі.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб'єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3 постанови № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV"Про третейські суди"про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів" банк не є споживачем.

Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України в постановах №6-856цс15 від 02.09.2015 року та №6-2074цс15 від 04.11.2015 року.

За таких підстав, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, отже позивач правомірно звернувся з позовом до суду загальної юрисдикції.

Враховуючи зазначене у суду першої інстанції не було підстав для ухвалення в справі рішення по суті та відмови в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин справи та відповідного правового аналізу норм права, а тому підлягає скасуванню, а справа підлягає поверненню до районного суду для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 311, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Альфа Банк» задовольнити.

Ухвалу Чугуївського районного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року скасувати, справу повернути для продовження розгляду до районного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді