Ухвала іменем україни
25 січня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКоротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України, за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що з червня 1991 року вона проживала в с. Новобарово Тячівського району Закарпатської області, де закінчила школу. У 2009 році переїхала до с. Павлівка Калинівського району Вінницької області, де проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_7 У 2013 році у них народився син - ОСОБА_8

Зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України їй необхідно для отримання паспорта громадянина України та реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, отримання допомоги при народженні дитини.

При зверненні до Державної міграційної служби України у Калинівському районі із заявою про отримання паспорта, їй було відмовлено, оскільки відсутні підтверджуючі документи про її проживання на території України з червня 1991 року до цього часу.

З урахуванням вищевикладеного ОСОБА_6 просила суд встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року - та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13 листопада 1991 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року, заяву задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_6 на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство» від 13 листопада 1991 року № 2235.

У касаційній скарзі представник управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_6 суду надано належні та допустимі докази на підтвердження факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Такі висновки є правильними та відповідають обставинам справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Депутатському Усть-Янського району Якутської Автономної Республіки колишнього СРСР.

Її батьками є: мати - ОСОБА_9, 1963 року народження, уродженка с. Новобарово Тячівського району Закарпатської області, батько - ОСОБА_10, 1956 року народження, уродженець с. Новобарово Тячівського районуЗакарпатської області.

Батьки позивач виїхали на роботу в селище Депутатський Усть-Янського району Якутської автономної республіки, де народилася позивачка.

Згідно з довідкою, виданою сільським головою Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 16 червня 2014 року № 524, ОСОБА_6 у червні 1991 року переїхала з Російської Федерації та постійно проживала на території сільської ради, на даний час проживає в Калинівському районі Вінницької області.

Таким чином, на момент переїзду до Закарпатської області ОСОБА_10 було 7 років.

Згідно з наданою суду довідкою Новобарівської загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_6 навчалась у цій школі з 01 вересня 1991 року.

Відповідно до свідоцтва про загальну середню освіту ОСОБА_6 у 1999 році закінчила вищевказану школу.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 у 2009 році переїхала до с. Сальник Калинівського району Вінницької області, де проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_8

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, і до заяви додається довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 258 ЦПК України).

Згідно з пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України, який дасть право відповідним органам вирішувати питання про надання громадянства України і встановлення такого факту породжує для заявника право на набуття громадянства України (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суди відповідно до положень ст. ст. 212-214 ЦПК України на підставі належно оцінених доказів встановили, що ОСОБА_6 на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року - та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13 листопада 1991 року проживала на території України та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун
Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович