У Х В А Л А

3 лютого 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Гуменюк В.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 2 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до директора Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» Дюбкіна Анатолія Леонідовича, Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про неправомірне нарахування боргу та відшкодування моральної шкоди, захист прав споживача, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 2 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, щодо неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року подана заява залишена без руху, оскільки ця заява подана без додержання вимог статей 357 і 358 ЦПК України, та надано строк для усунення недоліків до 15 грудня 2016 року.

На виконання вимог зазначеної ухвали Верховного Суду України ОСОБА_1 надіслала звернення до директора Олександрійського ВКГ Дюбкіна А.Л.; копії судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, про перегляд яких порушує питання; документи щодо періодичної повірки засобів обліку холодної води; заперечення на ухвалу від 21 листопада 2016 року щодо відмови у звільненні від сплати судового збору.

При цьому вимоги ухвали щодо надання інших за змістом судових рішень судів касаційної інстанції (зі справ, в яких наявні тотожні предмет спору, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справ) на підтвердження підстави перегляду судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та зазначення, в чому полягає неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права при розгляді справ з подібних правовідносин, заявниця не виконала.

Ухвалою Верховного Суду України від 29 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання зазначеної заяви.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 3 січня 2017 року продовжено ОСОБА_1 строк до 25 січня 2017 року для усунення недоліків поданої нею заяви.

23 січня 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_1, в якій вона як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права зазначає рішення Олександрійської міської ради від 16 травня 2013 року № 330, вказуючи на його відмінність з рішенням Олександрійської міської ради від 27 березня 2014 року № 241.

При цьому копії різних за змістом судових рішень (судів касаційної інстанції) на підтвердження підстав перегляду судових рішень, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, ОСОБА_1 не надала.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана зокрема з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального/процесуального права та/або невідповідності оскаржуваного судового рішення суду касаційної інстанції висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За змістом цих положень розгляд питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України здійснюється на підстав заяви, яка відповідає вимогами статей 357, 358 ЦПК України.

Таким чином, ненадання заявницею різних за змістом судових рішень (якщо заява подається на підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України) або копії постанови (судового рішення) Верховного Суду України (якщо заява подається на підставі пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України) позбавляє Верховний Суд України визначитись із наявністю правових підстав для допуску справи до провадження.

Отже, недоліки поданої заяви ОСОБА_1 не усунула.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо заяву подано без додержання вимог статей 357 та 358 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки протягом установленого строку.

Керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 359 ЦПК України, суддя Верховного Суду України

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 2 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року повернути ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України В.І. Гуменюк