Справа № 541/2431/16-ц
Провадження №2/541/93/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:головуючої, судді Куцин В. М.,

з участю секретаря Борисенко М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області,

В С Т А Н О В И В:

27.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання таким що втратив право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 відповідно до договору дарування. З 27 липня 2013 року в будинку проживав та був зареєстрований її бувший зять відповідач ОСОБА_2, чоловік її дочки ОСОБА_3 З січні 2015 року відповідач виселився з належного позивачу будинку. З часу вибуття відповідач в будинок більше не вселявся, і не проживав в ньому. Шлюб між ним та дочкою позивачки був розірваний рішенням суду.

Відповідач ОСОБА_2не проживає в належному позивачу будинку, однак на вимогу останньої добровільно знятися з реєстрації не бажає. Оскільки реєстрація відповідача в належному позивачу будинку порушує її право власності, так як перешкоджає вільно користуватися і розпоряджатися будинком та враховуючи, що відповідач більше року в будинку не проживає тому втратив право на користування даним житловим приміщенням, виходячи з положень. ч.2 ст. 405, ст. 391 ЦК України звернулася до суду з позовом з метою захисту своїх прав.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_2, оскільки ? частина будинку належить їй на праві власності, відповідач добровільно виселився з нього в січні 2015 року, особистих речей його немає. Шлюб між її дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний, відповідач не проживає в будинку більше одного року, тому вона має намір розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, судову повістку про виклик до суду отримав, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення (а.с. 26, 36), заяви про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи виконавчого комітету Миргородської міської ради Кириченко Ю.С. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної заяви.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 суду пояснили, що їм відомо, що бувший зять позивача ОСОБА_2 з липня 2013 року проживав за адресою: АДРЕСА_3, але з 2015 року там більше не проживає, його особистих рече та майна за цією адресою не має.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Статтею 391 ЦК України, встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_4 на підставі договору дарування 1/2 частини житлового будинку (квартира №1) від 27.02.2002 року, який посвідчений державним нотаріусом першої Миргородської державної нотаріальної контори Наконецною Н.П. і зареєстрований в реєстрі за № І-936 та 27.02.2002 року в реєстровій книзі №51 Лубенського міжрайонного бюро технічної інвентаризації під реєстровим №110 (а.с.9).

В цій квартирі відповідно до доданої домової книги та довідки про реєстрацію місця проживання виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Миргородської міської ради в Полтавській області як член сім'ї зареєстрований з 27.07.2013 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-6).

Відповідач зареєстрований в АДРЕСА_5, але не проживає з січня 2015 року, що об'єктивно підтверджується довідкою заступника голови вуличного комітету від 28.09.2016 року, актом обстеження житлово-побутових умов від 29.01.2017 року і не заперечувала в судовому засіданні позивач та підтвердили допитані судом свідки (а.с.7, 39).

Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду від 06.02.2015 року шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано., рішення набрало законної сили 03.03.2015 року (а.с.8).

Таким чином, оскільки судом достовірно встановлено, що бувший член сім'ї позивача, відповідач ОСОБА_9, без поважних причин не проживає в житловому приміщенні будинку АДРЕСА_1 більше одного року, з січня 2015 року, тому суд вважає, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку відповідно до положень частини 2 статті 405 ЦК України, підлягає до задоволення, що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою згідно ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що порушене право позивача відновлено, тому не потребує вирішення судом заявлена вимога про зняття з реєстрації відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати тому необхідно стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 гривню 20 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. ст. 10, 11, 81, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224-228 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 уродженця міста Любань Мінської області Республіка Білорусь таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 коп., судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області, через Миргородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: В. М. Куцин