Справа № 307/3251/16-ц
Провадження № 2/307/285/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства "Ламелла" про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся у суд з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що з 10.02. по 04.03.2016 р. він працював на ДП "Ламелла" на посаді укладальника пиломатеріалів на дільниці чорнової обробки деревини.

04.03.2016 р. ДП "Ламелла" було видано наказ про звільнення його за власним бажанням та того ж дня видано йому трудову книжку у якій було зазначено тільки період його роботи на цьому підприємстві, оскільки стару трудову книжку було втрачено. Чому у книзі видачі трудових книжок вказано дату 09.03.2016 р. йому не відомо.

Вважає, що через відсутність трудової книжки він має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.03. по 17.11.2016 р., тобто за 220 днів.

З довідок виданих ДП "Ламелла" його заробітна плата за період роботи складала 2702.98 грв.

Отже, його середньоденна заробітна плата становить 128.71 грв. (2702.98 заробітна плата : 21 відпрацьований ним робочий день = 128.71 грв.), а середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.03. по 17.11.2016 р. складає 28316.20 грв. (220 днів за час вимушеного прогулу х 128.71 грв. середньоденної заробітної плати = 28316.2 грв.)

Вказаними неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, що проявилося у моральних стражданнях, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, втратою нормальних життєвих звязків, додаткових зусиль для організації свого життя, яку він оцінює у 10000 грв.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник дочірнього підприємства "Ламелла" ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Пояснив, що відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскільки ОСОБА_1 отримав нову трудову книжку 09.03.2016 р., то трьохмісячний строк для звернення з заявою про вирішення трудового спору зійшов 09.06.2016 р.

Просить застосувати строк позовної давності.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 1 до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 235 КЗпП визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Абзацом першим пункту 32 постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.1992 р. розяснено, що оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

В судовому засіданні встановлено, що з 10.02.2016 р. ОСОБА_1 працював укладальником пиломатеріалів на дільниці чорнової обробки деревини ДП "Ламелла" і 04.03.2016 р. був звільнений наказом директора за власним бажанням. У день звільнення Романа з роботи, 04.03.2016 р., йому було видано нову трудову книжку у якій був вказаний час його роботи на ДП "Ламелла".

Вказана обставина була визнана позивачем не дивлячись на те, що у книзі видачі трудових книжок вказано дату видачі трудової книжки 09.03.2016 р. Отже вимоги трудового законодавства у контексті ст. 47 КЗпП, про необхідність видати працівникові трудову книжку у день звільнення відповідачем були виконані.

Причини видачі нової трудової книжки замість тої яку подав Роман представник відповідача пояснив втратою старої книжки.

Суд вважає, що та обставина, що Роману була видана не та трудова книжка яку він подав у відділ кадрів при поступленні на роботу, а нова, в якій був зазначений лише період його роботи на ДП «Ламелла», не могла бути перешкодою для влаштування на роботу до іншого роботодавця. Доказів такої перешкоди, наприклад, відмови у прийнятті на роботу через відсутність підтвердження відповідного стажу роботи, позивач суду не надав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власникам або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт утрати старої трудової книжки його працівниками ДП «Ламелла» визнало. Не виключено, що при відновленні трудової книжки Роман зазнає моральної шкоди і отримає право на звернення до суду з позовом про її відшкодування. Однак на даний час він із таким позов не звертався, у позовній заяві зазначено, що моральна шкода йому завдана у звязку з тим, що йому при звільненні своєчасно не була видана трудова книжка.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що при звільненні позивача з роботи порушень норм ст. 47 КЗпП відповідач не допустив то відсутні і підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, так як така Роману завдана не була.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про безпідставність позову, як щодо виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, так і в частині стягнення моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 61, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. ч. 1 ст. 47, 116, ч. 5 ст. 235, ст. 237-1 КЗпПУ суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.