Справа № 168/16/17
Провадження № 4-с/168/2/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Назарука О.В.,

секретар с/з - ОСОБА_1,

з участю представника ВДВС ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в смт. Стара Вижівка Волинської області в залі суду у справу за скаргою Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк» на дії начальника Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Старовижівського районного суду Волинської області із скаргою на дії начальника Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі Старовижівський РВ ДВС) ОСОБА_2. У своїй скарзі заявник просив зобовязати начальника Старовижівського РВ ДВС призначити у виконавчому провадженні за № 48576795 про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, субєкта оціночної діяльності ОСОБА_4 для визначення вартості описаного та арештованого майна, а саме: житлового будинку площею 108, 1 кв.м та земельної ділянки площею 0,1226 га, що розташовані по вул. Партизанська, 2а в смт. Стара Вижівка Волинської області та передати зазначене майно на реалізацію через СЕТАМ.

Скарга обґрунтовна тим, що 01 вересня 2015 року відділом державної виконавчої служби Старовижівського районного управління юстиції Волинської області (далі ВДВС) відкрито виконавче провадження за № 48576795 на підставі виконавчого листа № 17/15, виданого Старовижівським районним судом 29 січня 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 145 072 (сто сорок пять тисяч сімдесят дві) грн. 08 коп. солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3. 23 серпня 2016 року Начальником ВДВС було описано та арештовано зазначене майно, однак, ВДВС відмовив ПАТ «Дельта Банку» у призначенні субєкта оціночної діяльності для визначення вартості описаного та арештованого майна, оскільки в процесі виконавчого провадження встановлено, що за адресою іпотечного майна зареєстровані неповнолітні діти і рішенням Служби у справах дітей Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області від 27 вересня 2016 року відмовлено ВДВС у наданні дозволу на реалізацію описаного та арештованого нерухомого майна боржника. Скаржник вказує, що зазначене майно перебуває в іпотеці, і в момент укладення договору іпотеки там не було зареєстровано неповнолітніх дітей. Крім цього зазначає, що згода органу опіки та піклування необхідна лише при оформленні договору іпотеки, а не при виконанні рішення суду.

В судове засідання представник скаржника не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник ВДВС ОСОБА_2 у судовому засіданні скаргу не визнав та пояснив, що 01 вересня 2015 року ВДВС відкрито виконавче провадження за № 48576795 на підставі виконавчого листа, виданого Старовижівським районним судом 29 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 145 072 (сто сорок пять тисяч сімдесят дві) грн. 08 коп. Зазначив, що при здійсненні своїх повноважень керувався Інструкціїєю з організації примусового виконання рішень.

Суд, заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, а тому підстав для задоволення скарги немає, з огляду на таке. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, що була чинною на час відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Главою 4 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV було визначено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Стаття 52 вищенаведеного Закону визначала порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Статтею 54 визначався порядок звернення стягнення на заставлене майно. Отже, законодавець чітко визначив, що існує розподіл видів стягнень, а саме: майна боржника і заставленого майна боржника.

Аналіз вищезазначених норм Закону свідчить про те, що стягнення на нерухоме майно звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог статті 63 Закону, крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Судом встановлено, що на виконанні у Старовижівськго РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист № 17/15 (а.с. 4), виданий Старовижівським районним судом 29 січня 2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 145 072 (сто сорок пять тисяч сімдесят дві) грн. 08 коп.

Державним виконавцем у процесі виконання було проведено опис та арешт майна боржника (а.с. 16-17)

Також судом встановлено, що зазначений виконавчий лист виданий на виконання рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості. Зазначеним судовим рішенням позов банку задоволено і стягнуто з відповідачів солідарно суму боргу. При цьому, даним судовим рішення не вирішувалось питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Скаржником не надано доказів того, у даному виконавчому провадженні сума боргу стягується саме за рахунок іпотечного майна, зокрема рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до пункту 28 розділу VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказ Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5(у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону.

Таким чином, на глибоке переконання суду, начальник Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, відмовляючи у проведенні оцінки зазначеного майна та передачі його на примусову реалізацію, діяв у відповідності до вимог закону, а тому підстав для визнання судом його дій незаконними немає.

Керуючись статтями 293-296, 383-389 ЦПК України

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк» на дії начальника відділу державної виконавчої служби Старовижівського районного управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційний суд Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6