Справа № 148/1576/16-ц Провадження № 22-ц/772/164/2017Головуючий в суді першої інстанції Штифурко Л. А.
Категорія 43Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Якименко М.М., Марчук В.С.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення у житловий будинок,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення у житловий будинок, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2015 року вона є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1. Інша 1/2 частина даного будинку належить на праві власності відповідачеві ОСОБА_4 Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою надати їй можливість вселитися в будинок та використовувати його для проживання, однак він безпідставно не дозволяє їй вселитися до будинку, перешкоджає їй у використанні будинку для проживання. Просила усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві спільної часткової власності житловим будинком АДРЕСА_1, вселивши її у належну їй частину даного будинку та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні належною їй частиною будинку.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що позивач ОСОБА_2 є власником ? частини будинку АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_4 чинить перешкоди співвласнику ОСОБА_2 у користуванні будинком.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_2 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 Свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частку даного житлового будинку видано на ім'я ОСОБА_4 (а.с.11).

Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаного вище будинку зареєстровано 18.05.2015 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12).

З відповіді Журавлівської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області від 05.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_4, 1955 року народження, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 (а.с.29).

Як вбачається з довідки Журавлівської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області від 19.10.2016 року за ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 рахується житловий будинок загальною площею 28,3 кв.м. та 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.80).

З копії технічного паспорта на будинок, експлікації приміщень до плану житлового будинку, вбачається, що будинок має веранду 5,0 кв.м., коридор 4,1 кв.м., кімнату 18,8 кв.м., кухню 5,9 кв.м., кімнату 11,8 кв.м., загальна площа будинку становить 45, 6 кв.м. (а.с.10).

З висновку старшого інспектора Тульчинського відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області від 20.04.2016 року про результати розгляду повідомлення ОСОБА_2 вбачається, що підставою для звернення стало те, що ОСОБА_4 не допускає позивача до будинку АДРЕСА_1 співвласником якого вона стала в порядку спадкування після смерті своєї доньки та в якому ОСОБА_2 хоче проживати (а.с.15).

Згідно акту Журавлівської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області від 19.07.2016 року, ОСОБА_4 дійсно не допускає ОСОБА_2 проживати в її частині будинку мотивуючи це тим, що будинок малий і в ньому немає можливості, щоб разом проживали його сім'я та ОСОБА_2 (а.с.23).

Відповідно до ст..ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, за змістом ст.ст. 319, 358 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що спростовуються доводи апеляційної скарги щодо неправомірного вселення позивача, оскільки згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним, а згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, так як згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2016 року ОСОБА_2 є власником 1/2 частки будинку.

Зокрема, доводи апеляційної скарги, що позивачу належить на праві власності інший житловий будинок в сусідньому селі безпідставні та спростовуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 28.11.2016 року, з якої вбачається, що крім 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 інших житлових будинків не зареєстровано (а.с.101-103).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, на підставі наданих сторонами доказів, яким надано вірну оцінку (ст. 212 ЦПК України), встановив фактичні обставини справи та прийшов до правильного висновку, що позивач як співвласник спірного будинку має право володіти і користуватися власністю, а відповідач не має права позбавляти чи обмежувати її у цьому праві.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Якименко М.М.

Марчук В.С.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.