Справа № 349/963/16-ц
Провадження № 2/349/430/16
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
25 січня 2017 року м. Рогатин
Рогатинський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Рибія М. Г.,
секретар Мартиновська І. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
03 листопада 2016 року Рогатинський районний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення, яким розірвав шлюб, зареєстрований 25 червня 2003 року виконавчим комітетом Сарниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи постановити додаткове рішення, якщо при винесені рішення не вирішено питання стосовно якої-небудь позовної вимоги.
Відповідно до ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2016 року суд встановив, що при винесені рішення не вирішено питання стосовно вимог позивача про залишення після розірвання шлюбу за нею прізвища ОСОБА_2 та про визначення місця проживання її дочки, ОСОБА_3, з нею за адресою: АДРЕСА_1.
Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цих вимог.
Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно з ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу.
Тобто за відсутності заяви про відновлення свого дошлюбного прізвища, особа іменується прізвищем, яке обрала після реєстрації шлюбу.
Тому суд дійшов висновку, що право позивача на іменування прізвищем ОСОБА_1 не було порушено, і, відповідно, про відмову у задоволенні позовної вимоги про залишення за нею цього прізвища.
Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дочки сторін, ОСОБА_3, то згідно з поясненнями відповідача дитина у зв'язку з навчанням проживає окремо від обох батьків в місті Івано-Франківську разом із сестрою позивача, спору щодо місця проживання дитини немає.
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Позивач, як зазначено в позовній заяві, проживає в АДРЕСА_2, на цей час тимчасово перебуває за кордоном.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Всупереч цій вимозі позивач не подала жодного доказу, який би підтверджував наявність спору між сторонами щодо місця проживання дитини, проживання позивача в АДРЕСА_1, необхідність зміни місця проживання дитини з міста, де вона навчається, в інший населений пункт.
Тому суд дійшов висновку, що право позивача на визначення місця проживання дитини не було порушено, і відповідно, про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.
Керуючись ст. ст. 212-215, 220, 294 ЦПК України,
Ухвалити додаткове рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про залишення після розірвання шлюбу за нею прізвища ОСОБА_1 та про визначення місця проживання її дочки, ОСОБА_3, з нею за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. Г. Рибій