Справа № 379/557/16-ц Головуючий у І інстанції Василенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/237/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 25.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Таращанського районного суду Київської області від 20 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів та стягнення коштів за депозитом,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що між сторонами було укладено договори вкладу від 03 квітня 2015 року, 09 квітня 2015 року та 10 квітня 2015 року. Договори були укладені строком на 366 днів із процентною ставкою 24 % річних. Початкова сума договору вкладу від 03 квітня 2015 року становила 10000 грн., від 09 квітня 2015 року 2000 грн, від 10 квітня 2015 року 500 грн.

На неодноразові письмові звернення позивача про повернення депозитних коштів банк відмовляється виконувати взяті на себе зобовязання.

На підставі викладеного позивач просив суд першої інстанції, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати подовження публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» строку дії депозитних договорів: №SAMDN301 від 03.04.2015 року «Вклад стандарт на 12 місяців»; №SAMDN201 від 09.04.2015 року «Вклад стандарт на 12 місяців»; №SAMDN401 від 10.04.2015 року «Вклад стандарт на 12 місяців» - незаконним та стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на його користь суму вкладів в розмірі 38100 грн. (тридцять вісім тисяч сто гривень) та судовий збір в розмірі 580 грн.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 20 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано подовження публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» строку дії депозитних договорів: №SAMDN301 від 03.04.2015 року «Вклад стандарт на 12 місяців»; №SAMDN201 від 09.04.2015 року «Вклад стандарт на 12 місяців»; №SAMDN401 від 10.04.2015 року «Вклад стандарт на 12 місяців» - незаконним.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 суму вкладів в розмірі 38100 грн. (тридцять вісім тисяч сто гривень) та судовий збір в розмірі 580 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції розглянуто справу поверхнево, не встановлено всіх істотних обставин по справі, що призвело до помилкових висновків.

Так, суд не врахував, що 30 вересня 2008 року між позивачем та ПАТ «А-Банк» було укладено договір №SAMDN00446 за умовами якого позивач отримав кредит в розмірі 3000 грн. У звязку з тим, що позивач належним чином не виконує свої зобовязання у нього виникла заборгованість в розмірі 17779,49 грн.

ПАТ «А-БАНК» та ПАТ КБ «ПриватБанк» є банками-партнерами між якими були укладені договори на прийом платежів та обслуговування клієнтів, за якими банки-партнери зобовязалися виконувати доручення клієнтів на користь банку-партнера. Тому оскільки у позивача є невиконані зобовязання перед банком-партнером повернення коштів за договорами вкладу є неможливим.

За таких обставин скаржник просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами було укладено договори банківського вкладу, а саме: 1) договір №SAMDN301 від 03.04.2015 «Вклад стандарт на 12 місяців», строком на 366 днів, з процентною ставкою 24% річних, початкова сума вкладу 10000 грн. (сума вкладу на даний час 32900 грн.). 03.04.2015 була укладена додаткова угода до даного договору про надання надбавки до процентної ставки в розмірі 6,58% річних; 2) договір №SAMDN201 від 09.04.2015 «Вклад стандарт на 12 місяців» (депозиту), строком на 366 днів, з процентною ставкою 24% річних, початкова сума вкладу 2000 грн. (сума вкладу на даний час 4300 грн.) та договір №SAMDN401 від 10.04.2015 «Вклад стандарт на 12 місяців», строком на 366 днів, з процентною ставкою 24% річних, початкова сума вкладу 500 грн. (сума вкладу на даний час 900 грн.).

В період з 04.04.2016 по 12.04.2016 позивач звертався до відповідача з вимогою повернути влади в звязку з закінченням терміну дії договорів, а саме: 04.04.2016 року, в звязку закінченням терміну дії договору №SAMDN301 від 03.04.2015 «Вклад стандарт на 12 місяців»; 12.04.2016, в звязку з закінченням терміну дії договору №SAMDN201 від 09.04.2015 «Вклад стандарт на 12 місяців» від 09.04.2015 та 12.04.2016, в звязку з закінченням терміну дії договору №SAMDN401 від 10.04.2015 «Вклад стандарт на 12 місяців».

Згідно листів №20.1.0.0.0/7-20150920/673 від 25.09.2015 та № 20.1.0.0.0/7- 20160505/666 від 10.05.2016 банк відмовив позивачу у поверненні вкладів за вищезазначеними договорами.

Згідно п.7 депозитних договорів №SAMDN301 від 03.04.2015, №SAMDN201 від 09.04.2015 та №SAMDN401 від 10.04.2015 зазначено, що Банк самостійно може подовжити строк депозитного договору тільки в випадку, коли владник протягом трьох календарних днів не звернувся до Банку за депозитом.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позову, оскільки позивачем виконано взяті на себе зобовязання за договорами вкладу, натомість банком було проігноровано умови договорів вкладу, що призвело до порушення прав вкладника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції було вірно визначено характер спірних правовідносин та застосовано відповідні норми матеріального права, які їх регулюють.

Так, у відповідності до Цивільного кодексу України правове регулювання відносин, що склалися у сфері надання банківських послуг, зокрема щодо розміщення коштів на депозитних рахунках, здійснюється у відповідності до параграфу третього цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відділення банку з письмовою заявою про повернення коштів за укладеними договорами вкладу, але банк всупереч умовам договору відмовив позивачеві у поверненні таких коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти за договором банківського рахнку не можуть бути повернуті у звязку з непогашеною заборгованістю за кредитним договором, що укладений із банком-партнером не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки правове регулювання таких відносин здійснюється іншим розділом Цивільного кодексі України та жодним чином не співвідноситься з правовідносинами щодо належного виконання іншим банком зобовязань щодо повернення депозитних коштів.

Крім того, матеріали справи не містять ні договору між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ПАТ «А-Банк», на який посилається відповідач обґрунтовуючи свою відмову щодо виконання умов договору вкладу, ні доказів наявності заборгованості позивача перед іншим банком, ні доказів того, що позивач був повідомлений про такі умови і про наслідки невиконання ним кредитних зобов»язань перед банкомпартнером відповідача. Тобто, відмовляючи у виконанні умов договору і повернення коштів позивачу, відповідач тим самим порушив не тільки умови укладених між сторонами договорів, а також і вимоги параграфу 3 Цивільного кодексу України .

Відповідно до ст.ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого, законного та справедливого рішення суду.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому дійшов до правильних висновків про задоволення позову, таким чином апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді