Справа № 169/93/17
Провадження № 2/169/55/17
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2017 року смт Турійськ
Турійський районний суд Волинської області в складі
головуючого судді Тітівалова Р.К.,
секретаря судового засідання Веремчук Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Турійської районної державної адміністрації Волинської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на дітей,
06 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на дітей.
Позов мотивований тим, що він з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають двоє малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти перебувають на його утриманні та проживають разом із ним. Вказуючи, що відповідач не цікавиться життям дітей, не піклується про їх здоровя, фізичний та духовний розвиток, не займається вихованням дітей, не спілкується з ними, матеріальної допомоги не надає, позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей та стягнути аліменти на дітей в розмірі по 407 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття.
У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, та просив справу розглядати без його участі.
Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомляла, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала.
Представник третьої особи у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності.
Враховуючи, що в судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснювалося.
За згодою позивача та відповідно до вимог статті 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Звертаючись до суду із позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилався на положення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»).
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов'язками.
За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною 1 статті 164 СК України, - у даному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 04 червня 2011 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Луківської селищної ради Турійського району Волинської області, актовий запис за № 9 (а.с. 16).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4, 5).
Діти проживають разом із позивачем, бабою та дідом, які також приймають участь у вихованні останніх, за адресою: вул. Ковельська, 70, смт Луків Турійського району Волинської області (а.с. 7) та відвідують Луківський дошкільний навчальний заклад (а.с. 18).
Умови проживання дітей задовільні та є достатніми для їх проживання й розвитку, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеними комісією Луківської селищної ради Турійського району, та актами обстеження умов проживання, складеними службою у справах дітей Турійської районної державної адміністрації (а.с. 10-13).
Вихованням та забезпеченням дітей всім необхідним, зокрема, одягом, взуттям, харчуванням, лікуванням займаються позивач та його батьки.
Відповідач не цікавиться життям дітей, не спілкується та не проживає з ними, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, у дошкільний навчальний заклад не навідується, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримувала допомогу при народженні дітей з 01 жовтня 2011 року по 31 травня 2016 року, проте виплата вказаної допомоги припинена з 01 червня 2016 року у звязку з нецільовим використанням коштів (а.с. 14, 15).
Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідач фактично свідомо й умисно ухилилася та самоусунулася від виховання дітей та виконання батьківських обовязків, переклавши їх на позивача, який і звернувся до служби у справах дітей Турійської районної державної адміністрації з проханням надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Така бездіяльність відповідача характеризує її з негативної сторони і як безвідповідальну матір, свідчить про відсутність у неї почуття любові до рідних дітей, небажання виховувати і піклуватися про них, а також суперечить загальновизнаним правилам і принципам співжиття і сімейних відносин.
За змістом статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
З огляду на вищевказані обставини життя і побуту сімї ОСОБА_2, служба у справах дітей дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей.
Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком служби у справах дітей і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й обєктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дітей і відповідача, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачем своїх батьківських обовязків по відношенню до дітей та умисному ухиленні від виконання таких обовязків.
Факт неявки у судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена про час та місце його проведення, суд розцінює як небажання останньої відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дітей та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з ними.
Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та передбачених пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України правових підстав для застосування крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав щодо дітей, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дітей, не піклується про їх зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дітей і призводить до шкідливих наслідків для їх психіки та духовного розвитку.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Також, ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Крім того, відповідно до частин 2, 3 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України).
Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, відповідач є здоровою працездатною особою молодого віку, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має.
З огляду на вказане та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей у звязку з умисним ухиленням від виконання батьківських обовязків по їх вихованню та свідомим нехтуванням своїми обовязками, а також вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дітей в розмірі по 407 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 184, 191 СК України.
Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає.
В свою чергу, у даному випадку втручання у гарантоване відповідачу статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до його сімейного життя здійснено згідно із законом, таке втручання не суперечить законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції.
Враховуючи, що в цій справі відсутній факт примусового відібрання дітей від батьків і розєднання сімї, оскільки відповідач самоусунулася від їх виховання, то суд вважає, що вказане втручання по відношенню до відповідача є виправданим у демократичному суспільстві.
Наведені висновки цілком узгоджуються із правовими позиціями, висловленими Європейським судом з прав людини при розгляді справ «Савіни проти України», «Хант проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства».
Згідно з пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до положень статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн за немайнову вимогу (позбавлення батьківських прав) та в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн за майнову вимогу (стягнення аліментів на дітей).
На підставі викладеного, статей 7, 19, 164, 165, 166 СК України та керуючись статтями 10, 11, 57-61, 88, 197, 209, 212-215, 218, 224, 228, 367 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2, яка народилася 23 грудня 1993 року, батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_3, який народився 17 жовтня 2011 року, актовий запис за № 34 від 20 жовтня 2011 року, складений у Луківській селищній раді Турійського району Волинської області, та ОСОБА_4, який народився 24 березня 2013 року, актовий запис № 11 від 01 квітня 2013 року, складений у Луківській селищній раді Турійського району Волинської області.
Стягувати з ОСОБА_2, яка народилася 23 грудня 1993 року, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 407 (чотириста сім) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 06 лютого 2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 814 (вісімсот чотирнадцять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень та в дохід держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.