Справа №576/2176/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/114/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Криворотенка В. І. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - банк) просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.10.2010 року в сумі 16684 грн. 28 коп., з яких: 990 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом; 11423 грн. 13 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 770 грн. 68 коп. штраф (процентна складова), а також вирішити питання судових витрат.

Вимоги позову мотивовані тим, що 25.10.2010 року між банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № б/н за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП 2010 256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами, які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав шляхом надання останньому кредиту в розмірі, встановленому договором, а відповідач, у порушення своїх зобовязань своєчасно не надавав банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до Умов договору, у звязку з чим, станом на 31.08.2016 року утворилася заборгованість на загальну суму 16684 грн. 28 коп. з яких: 990 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом; 11423 грн. 13 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 770 грн. 68 коп. штраф (процентна складова), які й просив стягнути з відповідача, а також відшкодувати фактично понесені судові витрати в сумі 1 378 грн. 00 коп.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.10.2010 року у розмірі 12413 грн. 60 коп., з яких 990 грн. 47 коп. заборгованість по кредиту; 11423 грн. 13 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1025,23грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, банк подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 3 000 грн. 00 коп. та штрафів у розмірі 1200 грн. 68 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд належним чином не дослідив довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за якою передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) базова процентна ставка по договору 30%/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше, ніж 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць, що й було зроблено позивачем у період з 01.09.2012 року по 30.06.2013 року по 30 грн. на місяць., у період з 05.02.2013 року по 31.06.2015 року нарахування пені здійснене по 50 грн. за місяць, а з 01.11.2013 року нарахування пені проведено по 100 грн. на місяць за порушення зобовязання. Оскільки зазначена умова погоджена сторонами при укладанні Договору, то вона є обовязковою до виконання. На його думку, розумною вважається сума неустойки (пені), яку сторони визначили та погодили при укладанні договору, а тому, висновок суду про недоведеність розміру пені у сумі 3 000 грн. є безпідставним. Крім того, вважає, що чинне законодавство не передбачає виключне застосування пені або штрафу за порушення зобовязань і відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень, актів цивільного законодавства та врегулювати відносини на власний розсуд. Пеня та штраф є різними видами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, як зазначив суд. Зазначає, що штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, більше ніж на 30 днів, в той же час пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобовязань і після сплати штрафу, а відтак є додатковим, порівняно зі штрафом, стимулюючим фактором, який застосовується до позичальника при кожному порушенні графіку платежів. Нарахування штрафу та пені проводиться за різних обставин порушення зобовязання боржником, а відтак, є різними видами відповідальності, і судом першої інстанції було помилково застосовано положення ст. 61 Конституції України. Факт того, що кредитний договір підписаний сторонам, у судовому порядку недійсним не визнавався, а тому, передбачене договором одночасне стягнення штрафу та пені є, на його думку, правомірним. Крім того, штраф у розмірі 1 200 грн. 68 коп. був нарахований лише один раз 06.10.2016 року за період порушення зобовязань з 07.09.2016 року по 06.10. 2016 року, а в свою чергу пеня за період з 31.08.2016 року по 06.10.2016 року не нараховувалась.

Представник позивача в судому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, пояснив, що нарахування комісії умовами договору не передбачено. Отже, в розрахунку заборгованості, що є додатком до позовної заяви, нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсоткам.

Відповідач в судове засідання не зявився, але про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позов частково та відмовляючи у стягненні пені, комісії та штрафу за прострочення кредитних зобовязань, суд першої інстанції, виходив з того, що за умовами та правилами надання банківських послуг комісію позивач визначає як плату за певні свої послуги, а правовідносини, повязані зі сплатою пені та сплатою комісії мають різну правову природу і в порушення ч. 3 ст.549 ЦК України та ч.1 ст.546 ЦК України сума заборгованості за пенею та комісією позивачем визначена разом у розмірі 3 000 грн. Фактичний розмір пені банком не доведено. Крім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені та комісії відповідно до конкретного пункту умов та правил надання банківських послуг, тарифів, які визначають їх розмір. Крім того, враховуючи те, що позивачем одночасно заявлено стягнення пені та штрафу, які є одним видом цивільно правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності.

Проте з такими висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягненні пені колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи, що 25.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7, 8-31).

Відповідачем умови кредитного договору, який складається з анкети від 25.10.2010 р. про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.6), довідки про умови кредитування (а.с.7), умов та правил надання банківських послуг (а.с. 8-31) не оспорюються.

Як підтвердив представник банку, умовами договору сплата комісії не передбачена.

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 7).

Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він пролонговується на той самий строк (п.1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг) (а.с.19).

Відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту (п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг) (а.с.26 на звороті).

Банк умови кредитного договору виконав і надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с.6, 7).

Станом на 31.08.2016 року ОСОБА_3 свої зобовязання по сплаті коштів за укладеним кредитним договором не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 16684 грн. 28 коп. з яких: 990 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом; 11423 грн. 13 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом.

Нараховані суми боргу відповідач не оспорює.

Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в т.ч. сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік, який суд може застосувати лише за заявою сторони у спорі.

Через невиконання ним умов договору щодо сплати суми кредиту та процентів за користування кредитом у строки визначені договором, банком згідно представленого розрахунку нарахована пеня в сумі 3000,00 грн. станом на 31.08.2016 р. починаючи з 01.09.2012 р.

Відповідачем вимоги про застосування строку позовної давності заявлено не було, тому розмір пені нарахований банком підлягає стягненню

Але враховуючи приписи норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, колегія суддів, враховуючи обставини наявності у відповідача тяжкого захворювання легень, вважає за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню на користь банку до 1000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованості висновків суду щодо відмови у стягнення штрафів, визначених умовами договору за порушення термінів платежів, колегія суддів відхиляє, оскільки представленим розрахунком доведено, що пеня нарахована через припинення відповідачем погашення кредиту та відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Представленими умовами договору та розрахунком доведено, що починаючи 01.09.2012 року банк почав нараховувати пеню через несплату відповідачем у визначений договором пільговий період 55 днів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості.

Згідно умов договору штраф нараховується при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту, із врахуванням нарахованих прострочених процентів і комісій.

Враховуючи умови нарахування пені та штрафів, визначених кредитним договором, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що додаткове нарахування штрафів за порушення термінів платежів, які вже охоплені періодом нарахування пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за порушення відповідачем строків внесення платежів грошового зобовязання, застосування якої заборонено ч. 1 ст. 61 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

На підставі викладеного, через неповне зясування обставин, що мають значення по справі, рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні пені на підставі ст. 309 ЦПК України слід скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позову про стягнення пені у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України колегія суддів рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат також скасовує і ухвалює нове рішення, яким пропорційно заявленим вимогам стягує на користь банку у відшкодування фактично понесених судових витрат за подання позову 1107,86 грн. та за подання апеляційної скарги 206,64 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2016 року в частині відмови у стягненні пені за несвоєчасне виконання зобовязань та розподілу судових витрат, ухваливши нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пеню в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень та у відшкодування фактично понесених судових витрат за подання позову 1107 (одна тисяча сто сім) гривень 86 копійок та за подання апеляційної скарги - 206 (двісті шість) гривень 64 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: