Головуючий у 1-й інстанції Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Биліни Т.І.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Лівобережної районної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він з 10 вересня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2, який рішенням Орджонікідзевського районного суду від 01 серпня 2014 року було розірвано. Від спільного шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з часу розірвання шлюбу постійно проживає разом з відповідачем. Після розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 перешко¬джала йому у спілкуванні з дитиною, зокрема перешкоджала зустрічатися з нею, у зв'язку з чим він не бачився з дочкою тривалий час. За його заявою рішенням Органу опіки та піклування від 27 січня 2016 року був визначений спосіб участі у вихованні дитини та спілкування з нею, як батька прожи¬ваючого окремо. Натомість, відповідач рішення органу опіки та піклування не виконує і продовжує створювати пе¬решкоди в його спілкуванні з дитиною.

З урахуванням уточнень, просив встановити час для спілкування з дитиною у середу з 16-00 до 20-00 години за місцем його проживання, у суботу з 10-00 до 18-00 години неділі, та в день народження доньки з 12-00 до 16-00 години, а також щороку два тижні для оздоровлення дитини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволені частково. Встановлено наступний порядок спілкування ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1: щосереди з 16-00 до 18-00 години за місцем проживання матері ОСОБА_2; щонеділі з 10-00 до 18-00 години за місцем проживання батька ОСОБА_3; щороку два тижні відпочинок влітку для оздоровлення з донькою без присутності матері, при наявності оплаченої путівки. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким встановити порядок спілкування ОСОБА_3 з дочкю: щосереди з 17-00 до 19-00 години; щонеділі з 17-00 до 19-00 години за місцем проживання дитини: АДРЕСА_1.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив і відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України вважається таким, що не з'явився без поважних причин.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що з 10 вересня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 серпня 2014 року. Від спільного шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо один від одного, а малолітня ОСОБА_4 проживає з матір'ю.

Рішенням колегії Орджонікідзевської (Лівобережної) районної адміністрації Маріупольської міської ради №20 від 27 січня 2016 року вирішено визначити участь батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та спілкування з нею, встановлено: 2 рази на тиждень щосереди з 16-00 до 19-00 години за місцем проживання дитини та щосуботи з 09-00 до 18-00 години за місцем проживання батька; у свята: день народження дитини з 10-00 до 12-00 години, день народження батька - з 16-00 до 19-00 години, Новий рік - з 10-00 до 15-00 години.

Позивач ОСОБА_3 працює інженером ТОВ «Інтеллеком» позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Проживає у приватному АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2 займає посаду завідуючої Центральної заводської лабораторії ВАТ «СРЗ» Азовського Судноремонтного заводу, позитивно характеризується за місцем роботи. Проживає разом з малолітньою дочкою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради №04-11-960 від 22 листопада 2016 року про усунення перешкод у спілкуванні позивача з дитиною рекомендовано встановити графік зустрічей батька з дитиною: щосуботи з 10-00 до 18-00 години на території батька без присутності матері; в день народження дитини з 12-00 до 16-00 години; а також для сумісного відпочинку батька з дитиною два тижні влітку для оздоровлення дитини без присутності матері при наявності оплаченої путівки.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для встановлення порядку спілкування ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитись виходячи з наступного.

Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції ООН).

Згідно із ч.1 ст.9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, виховуватися своїми батьками та під їх відповідальністю та в будь-якому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Отже основним принципом зазначених актів міжнародного законодавства є дотримання в першу чергу інтересів дитини та забезпечення її належного та відповідного розвитку.

Вказані принципи знайшли своє відображення в законодавстві України, зокрема, за правилами ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.150 СК України).

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Суд першої інстанції, визначаючи порядок участі батька у виховані дочки сторін, узяв до уваги висновок органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради №04-11-960 від 22 листопада 2016 року про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування.

Сторони за місцем роботи, проживання характеризуються позитивно. Згідно акту співбесіди з малолітньою дитиною від 16 жовтня 2016 року, вбачається, що дочка більш прихильна до матері. Проте, дана обставина не спростовує висновок органу опіки та піклування, на підставі якого суд ухвалив рішення по суті спору.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості зустрічей дитини з батьком за місцем його проживання у зв'язку з наявною у дитини проблеми з функцією органів шлунково-кишкового тракту (патологія травлення), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дитина відвідує дошкільний заклад і дотримання певних обмежень у харчуванні не є тому перешкодою.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на можливість визначення порядку спілкування батька з дитиною з урахуванням графіку її роботи та лише за місцем її проживання, не відповідають інтересам дитини та порушують батьківські права позивача.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неможливості літнього відпочинку батька з дитиною у зв'язку з наявністю у останньої проблем зі шкірою і категоричною забороною знаходитися під відкритими промінням сонця, оскільки згідно консультативного висновку діагноз «Вітіліго» під питанням. Літній відпочинок визначено за наявності оплаченої путівки, а доказів того, що батько не в змозі забезпечити контроль та турботу за дитиною, відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, встановлених у справі обставин та відносин, які склалися між сторонами, даних про їх особи, інтересів малолітньої дитини, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з урахуванням принципів розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин та пріоритетного інтересу дитини на підтримку зв'язків з батьком, недопущення порушення його права на виховання, ОСОБА_3 має бути забезпечена організація зустрічей із дочкою, як за місцем проживання дитини, так і за місцем проживання батька, щорічного двотижневого відпочинку, а також зобов'язання відповідача ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Отже, судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, тому рішення суду підлягає залишенню без зміну, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Т.І. Биліна