Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Зимницькій М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила розірвати шлюб укладений з ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, заперечує щодо надання строку на примирення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі, просить розірвати шлюб, заперечує щодо надання строку на примирення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 26 жовтня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що між подружжям відсутнє порозуміння, виникають постійні сварки, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач бажання не має, заперечує щодо надання судом строку на примирення, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов в частині розірвання шлюбу, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, а відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками дітей записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків, в той же час, відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов в частині стягнення аліментів, а відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" де встановлено з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років - 1355 гривень, для дитини віком від 6 до 18 років - 1689 гривня, на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, та вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.ст.81, 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 00 грн., який сплачено позивачем за подання позову про розірвання шлюбу, та стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач був звільнений від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 110, 112, 150, 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 26 жовтня 2013 року (актовий запис №1530) - розірвати.

Після розірвання шлюбу дружині залишити прізвище «ОСОБА_1», прізвище чоловіка залишити «ОСОБА_2».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я