Провадження № 22-ц/780/497/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 17.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Верланова С.М., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 національний кредит» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 національний кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

у грудні 2015 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «ОСОБА_2 національний кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов»язання вчинити дії, посилаючись на те, що 12.11.2012 року між публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 національний кредит» та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу №111206-ДР-06.

У відповідності до умов депозитного договору банк прийняв від відповідача грошову суму в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень та зобов'язався повернути відповідачу депозит та проценти за користування депозитом на умовах та в порядку, встановлених договором..

Проведеною перевіркою договору про внесення змін від 15.05.2015 року до договору банківського вкладу №111206-ДР-06 від 12.11.2012 року, укладеного між відповідачем та позивачем було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п.1 ч.3 ст. 38 Закону, у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необгрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 39 225 (тридцять дев'ять тисяч двісті двадцять п'ять) гривень 67 коп..

Просив зобовязати ОСОБА_3 повернути ПАТ «ОСОБА_2 Кредит» грошові кошти в розмірі 39 225 грн. 67 коп та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права позивач просить рішення суду скасувати і позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2012 року між публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 національний кредит» та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу №111206-ДР-06. у відповідності до умов якого ОСОБА_2 прийняв від відповідача грошову суму в розмірі 100 000 грн. та зобовязався повернути відповідачу депозит та проценти за користування депозитом на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п.2.2. депозитного договору та додаткової угоди від 20 лютого 2015 року депозит було розміщено з 12 листопада 2012 року по 05 березня 2016 року.

Згідно з п. 2.3. депозитного договору та Додаткової угоди банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування Депозитом у розмірі 22,0 % річних.

Згідно п. 3.5. договору вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику.

Пункт 3.6. визначає що банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання Договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника № 7001, відкритий у ПАТ «ОСОБА_2 кредит» Код банку 320702.

У випадку розірвання депозитного договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0 % (два проценти річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку (п. 3.7. Депозитного договору).

15 травня 2015 р. ОСОБА_3 звернувся до Банку із заявою про дострокове розірвання Депозитного договору №111206-ДР-06 від 12 листопада 2012 року та виплатити суму депозиту і нараховані відсотки на рахунок № 7001 в гривні.

15 травня 2015 року між банком та відповідачем було укладено договір про внесення змін до Договору банківського вкладу № №111206-ДР-06від 12 листопада 2012 року, згідно з умовами якого сторони вирішили та встановили викласти п. 3.7. договору, в редакції згідно якої у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 22 % річних.

На підставі постанови Правління ОСОБА_2 банку України № 358 від 05 червня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БАНК ОСОБА_2 кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 114 від 05 червня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації Публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_2 кредит», згідно з яким з 08 червня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Постановою Правління ОСОБА_2 Банку України від 28 серпня 2015 р. № 563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «ОСОБА_2 кредит».

Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 159 від 28 серпня 2015 р. та на виконання Постанови Правління ОСОБА_2 Банку України від 28 серпня 2015 р. № 563, розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_5.

Таким чином, судом встановлено, що рішення про віднесення ПАТ «ОСОБА_2 кредит» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації Банку прийняте після укладення спірного договору.

Листом від 27 листопада 2015 позивач повідомив відповідача про віднесення укладеного між ними договору про внесення змін № 1 від 15 травня 2015 року до нікчемних правочинів з підстав, визначених п.1 ч. 3 ст. 38 Закону, у зв'язку із незастосуванням позивачем перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою під час розірвання договору вкладу за ініціативою вкладника, що на думку позивача потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 39 225 грн. 67 коп. У зв'язку із викладеним, відповідачу було запропоновано повернути позивачу грошові кошти у розмір 39 225 грн. 67 коп., після чого позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог не доведені, тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Посилання позивача на норми статті 38 Закону України ««Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» для визначення укладеного між сторонами додаткового договору нікчемним є некоректним, оскільки зазначена норма лише наділяє Уповноважену особу правом перевірки на предмет виявлення серед договорів нікчемних.

Однак, таке право не є абсолютним виходячи зі змісту вказаної норми, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину.

Одного лише твердження, що ОСОБА_2 та Вкладник розуміли негативне становище Банку при укладанні договору про внесення змін №1, що підтверджує нікчемність правочину, не достатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу та всіх його умов.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_2 за умовам додаткової угоди №1 від 15 травня 2015 відмовився від власних майнових вимог є хибними, оскільки фактично сторони дійшли згоди щодо виключення з умов договору санкцій за дострокове розірвання договору за ініціативою споживача, тим самим усунувши дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін. Крім того, проценти за депозитним вкладом є винагородою вкладника за користування його коштами банком за своєю правовою природою. Тобто, збільшуючи чи зменшуючи проценти за депозитним договором сторони на свій розсуд визначали винагороду вкладнику, а не зменшували майнові вимоги.

Виходячи з теорії права, нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Всупереч вимогам статті 60 ЦПК України позивач не надав доказів, які могли б спростувати висновки суду.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 національний кредит» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді