КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5755/16-ц
Провадження № 2/552/77/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2017року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

12.10.2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Посилався на те, що 01.03.2014 року між ним та відповідачем укладений договір позики на суму 80 000 грн, що підтверджується розпискою власноруч написаною відповідачем. Станом на 01.03.2014 року розмір заборгованості становив 50 000 грн., оскільки відповідач віддав в рахунок боргу належний йому на праві власності автомобіль, який сторони оцінили в 30 000 грн. Відповідач не повернув борг у визначений в договорі строк , 31.12.2014 року , а тому він вимушений звертатись до суду за захистом своїх прав. Вважає, що відповідач повинен повернути йому борг з урахуванням інфляційних витрат, трьох відсотків річних, що передбачено ст. 625 ЦК України, а також сплатити борг з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ. Всього просив стягнути борг у розмірі 50 000 грн., 24 901.94 грн. розмір інфляції, 24 352.74 грн. процентів за користування коштами, 3% річних у розмірі 2 638.36 грн., а всього 101 893.30 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що він гроші у борг не брав. Він працював на ТОВ « Кримська водочна компанія» , позивач був його керівником та повідомив його про те, що він допустив нестачу матеріальних цінностей на 80 000 грн. та змусив написати розписку на вказану суму, однак недостачі він не допускав та не брав такі гроші у борг. Окрім того позивач присвоїв його заробітну плату у розмірі 9 000 грн. та забрав товар на 11 000 грн.

Заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом роз»яснені відповідачеві вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, а саме наслідки не вчинення ним процесуальної дії, яка полягає у оспорюванні договору позики.

Відповідач договір позики не оспорював у встановленому законом порядку.

Отже , враховуючи наявність розписки про позику грошей, яку власноручно написав відповідач 01.03.2014 року та взяв на себе зобов»язання в строк до 31 грудня 2014 року повернути борг у розмірі 50 000 грн., суд виходить із того, що договір позики між сторонами відбувся.

Відповідно до договору позики відповідач зобов»язався повернути залишок боргу у розмірі 50 000 грн. до 31.12.2014 року.

Вказані кошти відповідач не повернув, що підтверджується поясненнями відповідача, отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума боргу у розмірі 50 000 грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Отже підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних за весь прострочення виконання грошового зобов»язання , що складає 2 638.36 грн, та інфляційні витрати у розмірі 24 901.94 грн.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що 1. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 2. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Враховуючи вищезазначені положення закону, встановлений строк повернення боргу у розмірі 50 000 грн. до 31.12.2014 року, та той факт, що договором не встановлено розмір процентів за користування позиченими коштами, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, які становлять 24 351.74 грн.

Всього підлягає до стягнення заборгованість за договором позики у розмірі 101893 грн. 30 коп.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та показання свідка про те, що відповідач вказану в розписці суму грошей не позичав , що розписка була написана під примусом, оскільки відповідач не оскаржував договір позики, а отже на час розгляду справи вказаний договір позики є дійсним.

Підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пов»язані зі сплатою судового збору у розмірі 1083.93 грн.

Керуючись ст.. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору позики, з урахуванням процентів за користування позикою, трьох відсотків річних, інфляційних витрат у розмірі 101 893грн. 30 коп., а також судові витрати у розмірі 1018.93 грн., а всього 102 912 грн. 23 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення в апеляційному порядку.

Головуючий суддя Л.М. Васильєва