НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 березня 2017 рокуСправа № 322/1203/16

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області

про: визнання права власності за набувальною давністю.

29 листопада 2016 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

- визнати за позивачем ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (податковий номер НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 19 та його складові частини, що розташований за адресою: вул. Миру в смт. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

26 листопада 1997 року виконавчим комітетом Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області видано свідоцтво про право власності на Будинок № 19, що розташований по вул. Миру у смт. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької область на імя ОСОБА_2.

У 1997 році ОСОБА_2 продала будинок № 19 позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за 2000,00 доларів США, у звязку з правовою безграмотністю, сторони не оформлювали правочин нотаріально.

Купівля-продаж будинку за домовленістю сторін оформлялася за розписками, одна з яких була складена ОСОБА_2 на початку 1997 року про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1500,00 доларів CШA, а інша пізніше, 24.02.1998 року ОСОБА_2 склала розписку на імя дочки позивача, ОСОБА_3, у якій зазначила, що отримала залишок грошових коштів у розмірі 1000,00 грн. за продаж будинку, (останній залишок який склав 500,00 доларів США).

З 14 квітня 1997 року позивач зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із своєю сімєю.

ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_4 померли. Позивачу, за його словами, невідомо про наявність будь-яких спадкоємців колишніх власників будинку, а тому зазначений обєкт нерухомості на даний час формально не мас власника.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати в цьому будинку, облаштувала та поліпшила територію будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном протягом двох десятиліть.

Позивач постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою.

Виходячи з наведеного та посилаючись на норми ст. 344 ЦК України, позивач просив задовольнити його вимоги та підтримав їх у судовому засіданні.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову.

У судовому засіданні 15.03.2017 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

Згідно з довідкою комунального підприємства «Новомиколаївське госпрозрахункове архітектурно-планувальне технічно-інвентаризаційне бюро» від 27.04.2016 № 124 житловий будинок, розташований за адресою: вул. Миру, 19, с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області, зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Веселогаївською сільською радою 26.11.1997 на підставі рішення виконкому від 17.11.1997 № 41.

Довідкою виконавчого комітету Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 29.07.2016 № 237, а також паспортом громадянина України позивача підтверджується те, що позивач з 14.04.1997 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 пояснили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 померли, а також повідомили суду про наявність у ОСОБА_2 дочки та сина, які на думку свідків, мали прийняти спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_2, оскільки спадкодавець мала у власності земельну ділянку, яку в даний час спадкоємці здають в оренду.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною четвертою цієї статті визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 388 ЦК України та ч. 1 ст. 145 ЦК УРСР 1963 року, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Як на підставу добросовісного заволодіння будинком позивач посилається на розписку ОСОБА_2, колишнього власника спірного житлового будинку, про отримання грошей за продаж цього будинку.

На момент видачі зазначеної розписки, 1998 рік, відносини між сторонами були врегульовані, зокрема нормами ЦК УРСР 1963 року та Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-ХІІ.

Підставою виникнення права приватної власності, відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-ХІІ (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), було, в тому числі, одержання майна внаслідок укладення угод, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

З тексу позовної заяви та пояснень позивача випливає, що на момент передачі грошей ОСОБА_2 за придбання жилого будинку, розташованого за адресою: вул. Миру, 19, с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області, позивач знав про те, що передаючи цій особі гроші за розпискою без укладення договору, у нього не виникне підстав для набуття права власності на нерухоме майно.

За таких обставин суд визнає помилковим твердження позивача про добросовісне заволодіння ним жилим будинком, у звязку з чим відсутні передбачені ст. 344 ЦК України підстави для визнання права власності за набувальною давністю.

Крім цього, відповідачем у справі про визнання права власності на майно за набувальною давністю має бути попередній власник майна або його правонаступник.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 9, 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI, належним та допустимим доказом факту смерті фізичної особи є свідоцтво про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану, або копія відповідного актового запису цивільного стану.

З огляду на викладене, показання свідків є недопустимими доказами підтвердження факту смерті ОСОБА_2, колишнього власника спірного житлового будинку. До того ж, допитані судом свідки не змогли назвати суду точної дати смерті ОСОБА_2

Крім цього, наявність чи відсутність правонаступників ОСОБА_2, у разі смерті зазначеної особи, має бути підтверджена матеріалами спадкової справи, або витягом зі Спадкового реєстру про відсутність такої справи.

Перелічених доказів позивач суду не надав, а також не заявив клопотання про їх витребування, що позбавляє суд можливості вирішити питання про належність визначеного позивачем відповідача по справі Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області.

Таким чином, у звязку з недоведеністю обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області про визнання права власності за набувальною давністю відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Гасанбеков