АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Рустамової О.М., Ушенко Ю.П., заінтересована особа ОСОБА_4, в якій просив визнати неправомірними дії державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Ушенко Ю.П. та Рустамової О.М. щодо складання розрахунку заборгованості за аліментами за період з 20.01.2012 року по 01.11.2014 року та з 01.11.2014 року по 31.05.2015 року - на користь ОСОБА_4 (стягувач) на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язати державного виконавця доручити проведення розрахунку експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Скаргу обґрунтовував тим, що головним державним виконавцем Ушенко Ю.П. було складено розрахунок його (заявника) заборгованості по аліментам за період з 20.01.2012 року по 01.11.2014 року на користь ОСОБА_4 (стягувач) на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який було затверджено начальником Відділу Ярушевською І.І. 20.11.2014 року; заборгованість за аліментами нараховувалась згідно довідки про доходи ТОВ «Міленіум Сек'юріті» та згідно інформації Головного управління статистики у м. Києві щодо середньої заробітної плати на одного середньооблікового штатного працівника по м. Києву; згідно даного розрахунку заборгованість за аліментами станом на 01.11.2014 року становить 46 620,56 грн.

Також державним виконавцем Рустамовою О.М. проведено розрахунок заборгованості по аліментам за період листопад 2014 року - травень 2015 року, згідно якого заборгованість за аліментами станом на 31.05.2015 року становить 57 614,66 грн.

Оскільки про існування зазначених розрахунків заявникові відомо не було, він періодично сплачував аліменти на дитину, тимчасово не працював, зазначені розрахунки заборгованості вважає невірними, тому вимушений був звернутися до суду з даною скаргою.

Справа № 753/2122/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/650/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись її незаконність та необґрунтованість, неправильне та не повне встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилається на те, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального законодавства при розгляді скарги, а саме не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не викликав належним чином скаржника, чим позбавив можливості надавати свої пояснення. Крім того, апелянт вважає, що в рамках даної справи повинна була бути призначена експертиза, викликані та допитані свідки, проте, у зв'язку із тим, що він був позбавлений судом можливості бути присутнім в судовому засіданні, вказані дії зроблено не було.

Також, апелянт наголошує на тому, що він стабільно надавав кошти стягувану наручно, проте дана обставина не була врахована державним виконавцем, а також апелянт не погоджується із заробітною платою, яку брали державні виконавці за основу при здійсненні спірних розрахунків.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, заінтересованої особи та її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наданих копій матеріалів виконавчого провадження ВП №32764838 - постановою державного виконавця Здор Т.Ю. від 28.05.2012 року було відкрито зазначене виконавче провадження згідно виконавчого листа №2-3899/12, виданого 24.05.2012 року Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 30% заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2012 року і до повноліття дитини (а.с.74).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №32764838 (а.с.70-110), державними виконавцями Ушенко Ю.П. та Рустамовою О.М. були складені розрахунки заборгованості за аліментами боржника ОСОБА_1 відповідно: за період з 20.01.2012 року по 31.10.2014 року на суму 46 620,56 грн. (а.с.6) та з 01.11.2014 року по 31.05.2015 року на суму станом на 01.06.2015 року 5 7614,66 грн. (а.с.5, 103).

При цьому, з матеріалів виконавчого провадження ВП №32764838 вбачається, що розрахунок заборгованості за аліментами боржника ОСОБА_1 проводився ще - станом на 31.12.2015 року - на суму 59 950,26 грн. (а.с.107), станом на 26.02.2016 року (а.с.110) - на суму 74062,19 грн. (державний виконавець Манченко О.М.); а також проведено перерахунок розрахунку заборгованості станом на 01.05.2016 року - на суму 77 782,33 грн. - головним державним виконавцем Білан Ю.С. (а.с.68-69), копію якого до матеріалів справи додано заявником ОСОБА_1 із заявою-клопотанням від 23.05.2016 року; зазначені розрахунки заявником не оскаржуються у даній справі.

Не знайшовши порушень законодавства в діях державних виконавців, суд першої інстанції, виходячи з того, що заявником не надано до матеріалів справи додаткових належних даних, як таких, що не були враховані державними виконавцями на момент проведення розрахунків заборгованості станом на 01.11.2014 року та на 31.05.2015 року, правомірно відмовив скаржнику у задоволенні скарги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд правильно розглянув справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апелянтом не надано доказів та обґрунтувань, які б підтверджували незаконність ухвали суду першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно вказав, що в матеріалах справи містяться спірні розрахунки заборгованості, а заявником не надано до суду додаткових належних доказів і обґрунтувань, що саме не було враховано державним виконавцем під час проведення розрахунків.

Колегія суддів вчиняла усі можливі, передбачені цивільним процесуальним законодавством дії для участі апелянта в судовому засіданні, для можливості реалізації своїх прав та надання додаткових доказів, проте він ухилявся від явки до суду.

Судом не може бути взято до уваги доводи апелянта про те, що він наручно надав кошти стягувану, оскільки дана обставина ним жодним доказом не підтверджена, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить саме на сторонах спору. Проте, скаржником не було надано судам взагалі ніяких доказів щодо незаконності дій державного виконавця, а його твердження побудовані виключно на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Крім того, обираючи стратегію захисту, не погоджуючись із сумою заборгованості, заявник вирішив звернутися до суду саме зі скаргою.

Проте, колегія суддів вважає, що даний спір повинен розглядатися в рамках позовного провадження, адже на думку заявника державним виконавцем визначено не правильно суму його зобов'язань.

Так, відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тобто, із скаргою сторони виконавчого провадження мають право звернутися у разі незаконності дій, рішень або бездіяльності державного виконавця, в той час як в даному випадку не встановлено жодних неправомірних дій з боку державного виконавця, а існує спір про розмір грошового зобов'язання, яке підлягає сплаті боржником стягувану.

Враховуючи викладене, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованою та такою, що постановлена з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді