Справа № 204/6078/16-ц
Провадження № 2/204/204/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив встановити факт, що він є рідним онуком ОСОБА_4, а останній є його рідним дідом; та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро, а саме: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м.; сараї - літ. Б, літ. В, в; гараж - літ. Д; вбиральня - літ. Г; сараї -літ. Ж, Е; альтанка - літ. З. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 22 лютого 2011 року помер його батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро та грошові внески з процентами, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк». У встановлений законом термін він звернувся до третьої особи з відповідною заявою про прийняття спадщини. Проте, 06 червня 2013 року він отримав письмову відмову третьої особи про неможливість оформлення свідоцтва про право власності на майно - домоволодіння 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпропетровську у звязку з тим, що відсутні відповідні правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння та йому було рекомендовано звернутися до суду. Так, наприкінці 20-х років двадцятого століття його діду ОСОБА_4, як працівнику ДМ3 ім. Петровського, було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку, на якій ним було збудоване домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро. Його дід та баба - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вже також померли. Батько позивача після смерті своїх батьків, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, але фактично прийняв спадщину, оскільки був прописаний у спірному домоволодінні на час їхньої смерті, проживав там із спадкодавцями та сплачував усі платежі за користування комунальними послугами. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги на спадкове майно у вигляді домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро.

Пізніше позивач декілька разів уточнював свої позовні вимоги та в остаточному варіанті просив встановити факт, що він є рідним онуком ОСОБА_4, а останній є його рідним дідом; та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро, а саме: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м.; сараї - літ. Б, літ. В, в; гараж - літ. Д; вбиральня - літ. Г; сараї -літ. Ж, Е; альтанка - літ. З.

Ухвалою суду позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській в м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були залишені без розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі відповідно до чинного законодавства.

Представник ОСОБА_8 дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у звязку із виробничою завантаженістю.

Вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні встановлено, що 25 липня 1954 року помер ОСОБА_4, що підтверджується записом про смерть № 422, вчиненим 26 липня 1954 року, засвідчену копію якого надав відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.98-99).

Позивач стверджував, що він є рідним онуком ОСОБА_4, а той, відповідно, є його рідним дідом, у звязку з чим позивач просив встановити факт, що він є рідним онуком ОСОБА_4, а останній є його рідним дідом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, судом встановлено, що батьками позивача є ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії 1-КИ № 057453, виданим повторно 20.03.2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_3 міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1137 від 01.06.1954 року (а.с.16).

В свою чергу, батьками ОСОБА_10 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.21).

Той факт, що ОСОБА_1 є рідним онуком ОСОБА_4, а останній є його рідним дідом, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки:

Свідок ОСОБА_12, який є сусідом позивача, і який вказав, що знає позивача з народження. Також, знав його діда та товаришував з його (позивача) батьком. Вказав, що дідом позивача був ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_13, яка є знайомою позивача, і яка вказала, що добре знала батька позивача, а її (свідка) мати добре знала діда позивача. Вказала, що дідом позивача є ОСОБА_14.

Встановленням даного факту права та інтереси третіх осіб порушені не будуть, а тому, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт, що ОСОБА_1 є рідним онуком ОСОБА_4, а останній є його рідним дідом.

Також, судом встановлено, що 22 лютого 2011 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_15 1-КИ № 383734, виданим 28.02.2011 року Відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_3 міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1479 від 28.02.2011 року (а.с.121).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, зі слів позивача, серед іншого, складається з домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_6, померлого 22 лютого 2011 року, що підтверджується його свідоцтвом про народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач, у встановлений законом строк, звернувся до ОСОБА_8 дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6, померлого 22 лютого 2011 року. На підставі заяви позивача ОСОБА_8 дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, померлого 22 лютого 2011 року, була заведена відповідна спадкова справа за № 407/2011, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.115-122).

Проте, зі слів позивача, державним нотаріусом ОСОБА_8 дніпропетровської державної нотаріальної контори було відмовлено йому видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 22 лютого 2011 року, на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро, оскільки ним не надані документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спірне домоволодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач та його представник вказали, що після смерті ОСОБА_6, померлого 22 лютого 2011 року, відкрилася спадщина на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро, яке він успадкував після смерті своїх батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

При цьому, вказали, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самі збудували це домоволодіння на земельній ділянці, виділеній його діду ОСОБА_4, як працівнику ДМ3 ім. Петровського, для будівництва житлового будинку.

Вказані твердження позивача підтвердили допитані в судовому засіданні свідки:

Свідок ОСОБА_12, який є сусідом позивача, і який вказав, що дід позивача, як і його (свідка) батько отримали земельні ділянки від підприємства, на якому працювали, для будівництва житлових будинків. Дід позивача разом з дружиною ОСОБА_5 самі побудували цей будинок і жили в ньому всією сімєю, де зараз живе позивач.

Свідок ОСОБА_13, яка є знайомою позивача, і яка надала аналогічні свідчення.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, позивачем та його представником не доведено суду належними та допустимими доказами, як ту обставину, що ОСОБА_6 на момент смерті належало спірне домоволодіння, так і ту обставину, що це домоволодіння збудували та воно належало батькам ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Крім того, відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 ОСОБА_16 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Проте, з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_6, померлого 22 лютого 2011 року (а.с.115-122), не вбачається, що нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з чим виник би цивільно-правовий спір, що підлягав би розглядові у позовному провадженні.

Тобто, станом на теперішній час відсутній спір стосовно заявлених позивачем обставин, у звязку з чим такі позовні вимоги заявлені позивачем передчасно.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268-1270, 1276, 1296 ЦК України, ОСОБА_16 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 57-61, 179, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 є рідним онуком ОСОБА_4, а останній є його рідним дідом.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова