провадження № 2/243/311/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Куцик Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог, зазначила, що 20 червня 2015 року померла її мати ОСОБА_3. На день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Арматурна, 43. Вона, як дочка ОСОБА_3, є спадкоємицею першої черги за законом після її смерті. За зверненням позивачки до державного нотаріуса, була заведена спадкова справа після смерті її матері. 26 травня 2016 року державний нотаріус Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область м. Словянськ, вул. Арматурна, 43. Постановою від 26 травня 2016 року про відмову у вчинені нотаріальної дії, позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку було відмовлено, оскільки ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 прийняла спадщину, однак не зареєструвала право власності на земельну ділянку. Отже на сьогодні, виходячи з даних Державного земельного кадастру, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Арматурна, 43, ї досі належить ОСОБА_5, чоловіку померлої. Оскільки документ який би свідчив про належність померлій матері права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Арматурна, 43, відсутній, то на даний час, позивачка позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права іншим шляхом аніж як через звернення до суду. У звязку із чим позивачка просить суд ухвалити рішення яким визнати за нею, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 20 червня 2015 року, право власності на земельну ділянку площею 0, 0529 га, яку передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Арматурна, 43, та зареєстрована за ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, на адресу суду надано заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника Ради, рішення винести на розсуд суду з урахуванням наявних у справі матеріалів.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

20 червня 2015 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №907587 (а.с. 4).

Згідно із свідоцтвом про народження серії: І-НО №251482 позивачка народилась 27 вересня 1970 року та мала дівоче прізвище - ОСОБА_3. Її батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 8).

Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії: V-НО №480767, 06 червня 1992 року вийшла заміж та здобула таким чином прізвище ОСОБА_1

На день смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Арматурна, 43.

Після смерті матері, позивачка прийняла спадщину та у встановлений законом строк звернулась із відповідною заявою до державного нотаріуса, за наслідками чого, 01 грудня 2015 року була заведена спадкова справа № 812/2015, яка зареєстрована в реєстрі за №58294058.

26 травня 2016 року державний нотаріус Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 видала позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область м. Словянськ, вул. Арматурна, буд. 43, що стверджується постановою нотаріуса від 26 травня 2016 року (а.с. 11).

Постановою від 26 травня 2016 року про відмову у вчинені нотаріальної дії, позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку було відмовлено. Підставою стало те, що оскільки 16 листопада 2003 року помер ОСОБА_5 і після його смерті ОСОБА_3 21 липня 2004 року за реєстровим державним нотаріусом Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, в тому числі на вказану земельну ділянку, яка в подальшому з її боку підлягала державній реєстрації. Виходячи з даних Державного земельного кадастру, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Арматурна, 43, і досі належить ОСОБА_5, чоловіку померлої (а.с 12).

Згідно із свідоцтвом про смерть серія: І-НО №775747, 16 листопада 2003 року помер батько позивачки ОСОБА_5 (а.с. 5).

На момент його смерті, на підставі державного акту на право власності та земельну ділянку йому належала земельна ділянка, розташована за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Арматурна, 43 (а.с. 9, 9 з.б.).

Після його смерті, спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3, яка 21 липня 2004 року отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, у тому числі і на земельну ділянку за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Арматурна, 43 (а.с. 10, 10 з.б.).

Згідно із витягом відділу держгеокадастру у м. Словянську Донецької області №2-15-10-1527 від 02 серпня 2016 року, та повідомленням держгеокадастру отриманим на запит суду 11 січня 2017 року, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Арматурна, 43, зареєстроване за ОСОБА_5 (а.с. 13).

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №78638668 від 23 січня 2017 року, отриманого на запит суду, житловий будинок за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Арматурна, 43, зареєстрований на підставі свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_3 Відомості щодо зареєстрованих прав власності на земельну ділянку зі цією адресою відсутні.

Таким чином, ОСОБА_3 спадщину на земельну ділянку після померлого чоловіка ОСОБА_4 оформила нотаріально, однак не зареєструвала своє право власності на неї у встановленому законом порядку.

Наведене стверджується також отриманими на запит суду матеріалами спадкових справ після смерті ОСОБА_4 ( №1608/2003 від 16 листопада 2003 року, зареєстрована в реєстрі за №3145643) та ОСОБА_3 (№ 812/2015 від 20 червня 2015 року, зареєстрована в реєстрі за №58294058).

Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно ЗУ «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI, припинена видача державних актів на землю. Виконання функцій із державної реєстрації прав на земельні ділянки покладено на органи Укрдержреєстру. Отримання дублікату державного акту законодавчо не передбачений.

Статтею 126 ЗК (у редакції Закону України від 07.липня 2011року № 3613-VI) встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З 01 січня 2013 року право власності на земельну ділянку, при її формуванні, посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на обєкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Приписами ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 22-1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року зазначено, що відповідно до статей 1225 ЦК ( 435-15 ) і 131 ЗК ( 2768-14 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Зазначене також передбачене п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, Відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК).

Наведена позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 - 753/0/4-14 від 16 травня 2013 року.

Як встановлено у судовому засіданні і видно із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, однак право власності на спадщину не зареєструвала у передбаченому законом порядку. Позивачка - як спадкоємець першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 позбавлена можливості оформити належне їй право власності на земельну ділянку після смерті своєї матері відповідно вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на вказане нерухоме майно за спадкодавцем ОСОБА_3 відсутня, а остання померла. Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б претендували на вказану земельну ділянку розташовану за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Арматурна, 43 немає.

З огляду на викладене, аналізуючи норми законодавства та враховуючи розяснення ВССУ, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка за життя належала ОСОБА_3 як спадкоємиці після смерті ОСОБА_4 отже увійшла до складу спадщини після його смерті. Позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 яка прийняла спадщину. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328, 373, 374, 392, 1216- 1218, 1220, 1221, 1222, 1223,ч.1ст.1225, ч.3 ст.1268, ст. 1269, ч.1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 20 червня 2015 року у місті Слов'янську Донецької області, право власності на земельну ділянку площею 0, 0529 га, яку передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Арматурна, 43, та зареєстрована за ОСОБА_5 за реєстраційним номером 7375(державний акт ІІІ-ДН № 092609, виданий на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради № 309/15 від 19 липня 2000 року).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 25 січня 2017 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич