АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/242/17 Справа № 172/220/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Порох К. Г. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 жовтня 2007 року між ЗАТ «ПриватБанк» ( правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладений договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3 000 грн. на платіжну картку, зі сплатою 24 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначає, що у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_2 станом на 02 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 33 502, 16 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.58-61).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с. 66-69).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2007 року між ЗАТ «ПриватБанк» ( правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладений кредитний договір "Быстрые наличные", за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 процентів на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячна комісія 2,5 процентів за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12, 13-18).

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 02 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 33 502,16 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду у березні 2015 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності для звернення до суду, тобто поза межами строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що дана справа розглянута у відповідності до норм чинного законодавства із застосуванням правових норм, що регулюють спірні правовідносини, тому висновки суду узгоджуються з обставинами встановленими у справі.

Цивільним законодавством передбачено два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, норми частини третьої ст. 267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони, з якою 14 квітня 2016 року звернувся представник відповідача ОСОБА_3 (а.с.34-36).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-25цс15 від 18 березня 2015 року, яка згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2008 року ОСОБА_2 здійснила останню транзакцію за кредитним договором (а.с. 9), і саме з цього дня починався перебіг позовної давності, який сплив 27 лютого 2011 року, проте з позовом банк звернувся лише 15 березня 2016 року (а.с. 6-8).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що строк позовної давності позивачем пропущено.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував вимоги ст. ст. 257, 267 ЦК України та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на положення умов договору та ст.ст. 1048,599 ЦК України не можуть прийматися судом до уваги та підлягають відхиленню, як безпідставні, тому як дійсність договору та його обов'язковість ніким не оскаржується, позивач наділений правом вимагати повернення грошових коштів, проте у межах визначених законодавством, зокрема вимогами ст. ст. 257, 267 ЦК України, на підставі недотримання яких позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Інші доводи приведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно положенням ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Л.О. Каратаєва

З.М. Пономарь