09.03.2017 Єдиний унікальний номер 205/9242/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я 9242

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(постановлено в заочному порядку)

09 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Скрипник К.О.,

при секретарі Молчанові Є.Д.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09 грудня 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що 04 серпня 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір індивідуальний номер замовлення НОМЕР_1 від 04.08.2016 року, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався виготовити та передати у власність замовнику ПВХ конструкцій площею 9,146 м2, а замовник зобов'язався сплатити виконавцю суму в розмірі 16 293,00 грн. Відповідно до п. 3.2. договору, строк передачі виконавцем замовнику металопластикових вікон становить 21 день з моменту оплати, тобто до 06 вересня 2016 року. Договір укладався в офісі відповідача ОСОБА_2, в якому також знаходився представник ПАТ «Акцент-Банк». Тому, позивач вирішила укласти договір, за кошти які взяла в банку у кредит. Факт сплати на користь відповідача грошових коштів в розмірі 16 293 грн. підтверджується меморіальним ордером від 04.08.2016 року. 07 жовтня 2016 року позивач направила ОСОБА_2 претензію про усунення порушень по договору з вимогою виконати умови договору до 20 жовтня 2016 року та передати позивачу металопластикові вікна. Відповіді на вказану претензію позивач не отримала. 24 жовтня 2016 року вона звернулася з вимогою про відмову від продукції, у зв'язку з невиконанням умов договору та повернення сплаченої вартості виробу. На сьогоднішній день металопластикові вікна позивачу так і не привезли і не встановили, а сплачені кошти позивач не отримала. Відповідно до п. 4.3 договору , у випадку невиконання п. 3.2 договору, виконавець зобов'язується сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості цього договору за кожен робочий день прострочення. Кількість прострочених днів становить з 06.09.2016 року по 09.12.2016 року 68 робочих днів. Тобто, сума неустойки становить 1107,92 грн. Крім того, такі обставини, в яких опинилась позивач призвели до певних моральних страждань, переживання, відповідні незручності. Таким чином, позивач бажає стягнути суму в розмірі 30 091, 92 грн., з яких: 18 984,00 грн. - сума сплачених грошових коштів з урахуванням відсотків банку; 1107,92 грн. - сума неустойки; 10 000 грн. - моральна шкода, яку і просила стягнути.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи сповіщалися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Від ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення, згідно яких вона позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 04 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір індивідуальний номер замовлення НОМЕР_1, згідно умов якого виконавець зобов'язався виготовити та передати у власність замовнику ПВХ конструкцій площею 9,146 м2, а замовник зобов'язався сплатити виконавцю суму в розмірі 16 293,00 грн., в порядку та на умовах визначених договором.

Встановлено, що в день підписання договору, позивач сплатила відповідачу суму у розмірі 16 293 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 04.08.2016 року (а.с.9).

Відповідно до п. 3.2. договору, строк передачі виконавцем замовнику металопластикових вікон становить 21 день з моменту оплати, тобто до 06 вересня 2016 року.

Однак, судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала та ухиляється від їх виконання до сьогодні.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2016 року між позивачем і ПАТ «Акцент-Банк» був укладений кредитний договір № ABH0RG156970381, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 16 293 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 03.08.2018 року (а.с.6-7).

Згідно п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк на комплектуючі вироби повинен бути не менший, ніж гарантійний строк на основний виріб, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

В силу ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути кошти надані за договором в розмірі 16 293 грн., та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, п. 4.3 договору зазначено, що у випадку невиконання п. 3.2 договору, виконавець зобов'язується сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості цього договору за кожен робочий день прострочення.

При визначенні розміру неустойки, суд виходив з наступного розрахунку: кількість прострочених днів становить з 06.09.2016 року по 09.12.2016 року 68 робочих днів. Тобто, сума неустойки становить 1107,92 грн. (16 293 х 0,1 х 68).

А тому, оскільки відповідачем не виконані умови договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 неустойку в розмірі 1107,92 грн.

Відтак, не підлягає задоволенню позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів, оскільки договір укладався безпосередньо з ФОП ОСОБА_2, яка є виконавцем договору, а її твердження в заперечення на позовну заяву, що ОСОБА_3 використовувала її документи при укладанні договору не знайшли підтвердження в судовому засіданні та не підтверджені належними доказами.

Позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що ці позовні вимоги нею не доведені.

Відповідальність за шкоду, завдану товаром неналежної якості передбачена ст. 711 ЦК України, ст. 4 Закону України „Про захист прав споживачів" і відшкодовується продавцем за завдання шкоди майну покупця, та шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару неналежної якості. Доказів завдання такої шкоди позивачі не надали. У зв'язку з чим, суд вважає вимоги в частині відшкодування моральної шкоди незаконними, необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Так, в силу ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення відсотків банку, оскільки є необґрунтованими.

Враховуюче вищевикладене, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист прав споживачівобґрунтованим і таким що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 гривень.

На підставі викладеного і керуючись Законом України "Про захист прав споживачів",ст. ст. 509, 526, 610 ЦК України ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 17400, 92 грн. (сімнадцять тисяч чотириста гривень 92 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень (шістсот сорок гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя К.О. Скрипник