АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/105/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року в справі за позовом Національного авіаційного університету до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Національного авіаційного університету про стягнення моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Національний авіаційний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка утворилася станом на 31 липня 2015 року, за проживання в гуртожитку в сумі 2 126,22 грн., 83,27 грн. пені та 4,15 грн. 3% річних.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01.09.2014 року між сторонами було укладено угоду №1283 на проживання в гуртожитку позивача, на підставі якої відповідачу було видано ордер на вселення та проживання в гуртожитку АДРЕСА_1.

В свою чергу, умовами угоди були передбачені обов'язки для відповідача, зокрема, проводити оплату за проживання в гуртожитку, за комунальні послуги та додаткові платні послуги.

Позивач зазначає, що плата за проживання в гуртожитку була встановлена наказами ректора, з 01.09.2014 по 28.02.2015 в розмірі 204,19 грн. за одне ліжко-місце, а з 01.03.2015 по 30.06.2015 в розмірі 234,02 грн.

Проте, як стверджує позивач, відповідач плату за проживання в гуртожитку не вносив, відтак він змушений в судовому порядку просити суд стягнути наявну заборгованість.

Окрім заборгованості за оплату за проживання в гуртожитку позивач просить стягнути пеню в розмірі, передбаченому в угоді та 3% річних, застосувавши положення ч.2 ст.625 ЦК України (а.с.3-5).

Відповідачем було заявлено зустрічний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 120 000,00 грн., спричиненої працівниками юридичної служби позивача, які вчиняли на нього психологічний та фізичний тиск, з метою отримання від нього грошей. Стверджує, що останні є «ворогами України», відтак мають понести справедливе покарання (а.с.47-48).

В обґрунтування вимог за зустрічним позовом представник відповідача стверджував, що його син є відмінником та сумлінним студентом, проте позивач навмисно створює такі умови, за яких навчання відповідача у цьому ВНЗ стає неможливим. Все це завдає неймовірних страждань відповідачу, які він оцінює в визначену суму моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.03.2016 року позов Національного авіаційного університету до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, на користь Національного авіаційного університету, , заборгованість за проживання в гуртожитку за Угодою №1283 від 01.09.2014 станом на 31.07.2015 в розмірі 2 126 (дві тисячі сто двадцять шість) грн. 22 коп., 83 (вісімдесят три) грн. 27 коп. пені та 4 (чотири) грн. 15 коп. 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, на користь Національного авіаційного університету, , 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до Національного авіаційного університету про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені первісного позову про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку. В частині зустрічного позову рішення суду не оскаржувалось.

В скарзі посилалася на те, що судом не було враховано скрутне матеріальне становище сім'ї ОСОБА_2 у зв'язку з вимушеним переселенням. Державою було виплачено різні мінімальні суми для проживання, наприклад, одноразову грошову допомогу у сумі 1176 грн. 00 коп. як для тимчасово переміщеної особи з тимчасово окупованої території. Загалом всі виплачені державою суми були мізерні, мінімальні, та дають змогу ОСОБА_2 хоч якось їсти та користуватись загальним транспортом, на будь-які інші покупки зайвих коштів бракує. Також зазначила, що ОСОБА_2 дуже хоче навчатись в Національному авіаційному університеті, старанно і сумлінно підходить до занять, відвідує бібліотеку, але постійні тероризування стосовно незаконного виселення з гуртожитку не дають спокою, який дуже потрібен під час підготовки до занять та семінарів.

Представник позивача доводи апеляційної скарги не визнав.

До апеляційного суду після відновлення провадження в справі відповідач та його представник не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином 25.01.2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 01.09.2014 року між сторонами укладено Угоду №1283 на проживання в гуртожитку Національного авіаційного університету (далі - Угода) (а.с.6).

Як вбачається з тексту Угоду вона підписана безпосередньо відповідачем.

Умовами Угоди п.2.2.1 встановлено, що позивач зобов'язаний на підставі рішення Ради, Комісій з поселення видати відповідачу ордер на вселення та проживання в гуртожитку АДРЕСА_1 строком до 30.06.2015.

Згідно п.2.4.2 Угоди відповідач зобов'язаний проводити оплату за проживання в гуртожитку, комунальні послуги та додаткові платні послуги, якщо вони надаються в національній валюті України на розрахунковий рахунок балансоутримувача через банківську установу чи касу позивача на підставі платіжних документів наперед за навчальний рік. Як виняток, за письмовою заявою мешканця, плата за проживання може вноситися наперед за заявою мешканця за місяць на підставі погодженого сторонами графіку оплати.

Згідно ордеру №213, відповідач був заселений до вищезазначеної кімнати в гуртожитку на строк з 29.08.2014 року по 30.06.2015 року (а.с.8).

Згідно наказів ректора Національного авіаційного університету від 29.08.2014 №172/од та від 27.02.2015 №31/од було затверджено прейскурант розміру оплати за проживання та комунальні послуги за місяць на одне ліжко-місце для студентів денної форми навчання та слухачів підготовчого відділення в гуртожитках Студентського містечка НАУ в розмірах 204,19 грн. з 01.09.2014 та 234,02 грн. з 01.03.2015 за кімнату 18 кв.м за одне ліжко-місце (а.с.9-12)

Відповідач декілька разів звертався із власноручними заявами про відстрочку оплати за проживання, оскільки перебуває у тяжкому матеріальному становищі (а.с. 13-14), на що позивач давав позитивну відповідь, про що свідчать резолюції на цих заявах та розрахунок заборгованості по нарахуванню пені, яка нараховувалась виключно за період після закінчення такої розстрочки.

Згідно розрахунку заборгованості за період з 01.09.2014 по 30.06.2015 утворилася заборгованість за оплату за проживання в гуртожитку у відповідача перед позивачем на загальну суму 2 161,22 грн. (а.с. 15).

Згідно п.5.2 Угоди за невиконання або неналежне виконання умов Угоди сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством. За несвоєчасне внесення плати за найм житла мешканець сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від суми заборгованості за час прострочення.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позов є обґрунтований та доведений.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що позовні вимоги за зустрічним позовом є недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечувався той факт, що він проживав у гуртожитку позивача та у нього виникла заборгованість за проживання в гуртожитку в розмірі зазначеної позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку що позовні вимоги за первісним позовом є доведеними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має скрутне матеріальне становище, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки між сторонами склалися договірні відносини, а наявність у відповідача скрутного матеріального становища не є підставою для невиконання укладеного договору (угоди). Також, апеляційний суд бере до уваги те, що позивачем двічі відстрочувалась плата за проживання в гуртожитку, враховуючи його тяжке матеріальне становище.

Посилання представника відповідача за зустрічним позовом на те, що угода є недійсною, укладеною з порушенням норм матеріального права, колегія не приймає тому, що угода №1283 на проживання в гуртожитку від 01.09.2014 року в установленому законом порядку не визнавалась недійсною.

Крім того, особи, які проживають в студентських гуртожитках мають право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Про те, для отримання субсидії відповідачу необхідно було звернутися до відповідних органів праці та соціального захисту населення. Втім жодних доказів того що відповідач звертався до відповідних органів для отримання субсидії матеріали справи не містять.

Також, апеляційний суд не бере до уваги посилання представника відповідача на статтю 441 закону України «Про професійно-технічну освіту», оскільки остання доповнена Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти», який набрав чинності 05.07.2015 року, тобто після закінчення дії договору укладеного між сторонами.

Крім того, останнім передбачено пільги для осіб які навчаються у професійно-технічних навчальних закладах, а не у ВНЗ, яким є позивач.

При цьому колегія суддів враховує також і те, що вищезгаданим законом було доповнено ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» пунктом 17 аналогічного змісту що і ст. 441 закону України «Про професійно-технічну освіту», про те і норма цього закону не може бути взята апеляційним судом до уваги, оскільки, як вже зазначалось вище зміни до закону набрали чинності 05.07.2015 року, тобто після закінчення строку дії Угоди №1283 на проживання в гуртожитку НАУ, укладеної між сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність ухваленого рішення не впливають.

Рішення в частині зустрічного позову не оскаржувалось, і відповідно не є предметом перегляду в даному провадженні.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: