АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1573/17 Справа № 204/5887/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що 15 листопада 1980 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Бабушкінського районного народного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 1987 року. 12 жовтня 2000 року позивач за власні кошти у сумі 21410 грн. за договором купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1, та вважав, що він одноособово набув право власності на вказану квартиру. При зверненні до нотаріуса з питання відчуження зазначеної квартири, позивач дізнався, що йому необхідна нотаріально посвідчена згода відповідача ОСОБА_2, оскільки вважається що нерухоме майно придбано у період шлюбу.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, придбану за договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2000 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим №3-1300 та зареєстрованим в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі 349п, реєстровий №85-171.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 3654 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 листопада 1980 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб (а.с.5)

Рішенням Бабушкінського районного народного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 1987 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.6).

12 жовтня 2000 року позивач за договором купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7,8-12).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що після розірвання у 1987 році шлюбу з відповідачкою та фактичного припинення шлюбних відносин з нею, ним за особисті кошти було придбано спірну квартиру, яку він просив визнати його особистою власністю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, згідно ст.28 КпШС (який регулює спірні правовідносини у зв'язку з моментом їх виникнення) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю

подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно ст. 29 КпШС розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у

випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану.

Положеннями ст.44 КпШС обумовлено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Крім того, відповідно до ст.180 КпШС реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться по пред'явленні подружжям або одним з них копії

судового рішення, що набрало законної сили, а також квитанції про сплату встановленої судом суми.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Бабушкінського районного народного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 1987 року шлюб між сторонами у справі було розірвано.

Свідоцтво про розірвання шлюбу було отримано позивачем 02 червня 2004 року.

Тобто, у розумінні ст.44 КпШС, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було припинено 02 червня 2004 року, що свідчить про придбання позивачем спірної квартири за договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2000 року у період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 У зв'язку з чим, спірна квартира не може бути визнана особистою власністю ОСОБА_3

Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення рішення, тому воно підлягає скасуванню.

Посилання позивача на те, що спірна квартира була придбана ним за особисті кошти у період фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 не можуть бути підставою для задоволення його позовних вимог, оскільки під час розгляду справи встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами у справі поновлювалися, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дитина.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, заочне рішення суду першої інстанції скасувати та на підставі ст.309 ЦПК України ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

На підставі ч.5 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 4019, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 019, 40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров