Справа № 755/8936/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі - Томіленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, вимоги якого було збільшено в порядку, передбаченому ст.31 ЦПК України, та просить суд усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 (а.с.101-102).

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_3, якій за життя належана на праві власності ? частка квартири АДРЕСА_1. 26.10.1999р. ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все належне їй майно на випадок її смерті, заповіла позивачеві. До складу спадщини увійшла також вищезазначена частка квартири. 17.07.2015р. позивачем до нотаріальної контори подана заява про прийняття спадщини. Також до нотаріальної контори з аналогічною заявою звернувся відповідач ОСОБА_2, який є пенсіонером. Обов'язкова частка останнього, згідно ч.1 ст.1242 ЦК України, становить 1/16 частку квартири. З 03.06.2004р. ОСОБА_3 була інвалідом другої групи та мала ряд хронічних захворювань, з 2010 року не могла самостійно пересуватись, самообслуговуватись, постійно потребувала сторонньої допомоги. За ОСОБА_3 доглядала виключно позивач. Коли позивач була змушена поїхати у відрядження, вона зверталась до відповідача з проханням доглянути матір, надала відповідачеві ключі від квартири, а після повернення з відрядження довідалась від матері, що відповідач обікрав останню та вона була змушена написати заяву до міліції. В подальшому відповідач відмовився доглядати за матір'ю. Таким чином, відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, хоча й усвідомлював свій обов'язок надавати таку допомогу та мав як фізичну так і матеріальну можливість виконати такий обов'язок. На підставі вказаних обставин, позивач просить суд усунути відповідача від права на спадкування.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви в повному обсязі з викладених у позові підстав. Позивач додатково пояснила, що у лютому 2014 року ОСОБА_3 пішла до лікаря та зникла, позивач з чоловіком влаштували пошуки, заявили в міліцію, просили відповідача надати допомогу в пошуках матері, на що той відмовився. ОСОБА_3 тоді втратила орієнтацію та була знайдена сусідами. Після цього випадку ОСОБА_3 не можна було залишати - вона не могла розігріти їжу, на вулицю не виходила, лише за допомогою позивача та її чоловіка приймала ванну та відвідувала вбиральню. Всі турботи по догляду за матір'ю здійснювала позивач та її чоловік. Коли позивач їздила у відрядження, залишила відповідачеві ключі, щоб той доглянув за матір'ю, по поверненню з відрядження ОСОБА_3 повідомила, що відповідач її обікрав - забрав пенсію за 10 років, яку та не витрачала, оскільки була на повному утриманні позивача. В подальшому кошти були повернуті. ОСОБА_3 самостійно не вставала з ліжка з червня 2014 року, позивач неодноразово надсилала відповідачеві СМС повідомлення з проханням надати матері необхідну допомогу по догляду за нею. На такі повідомлення відповідач не реагував, на телефонні дзвінки не відповідав. Крім того, відповідач не надавав допомоги по витратам на поховання ОСОБА_3, навіть не залишився на поминки. Представник позивача додатково зазначив, що ОСОБА_3 була інвалідом та тривалий час знаходилась у безпорадному стані, потребувала допомоги, яка відповідачем не надавалась, ухилявся від її надання, не зважаючи на відповідні звернення позивача, хоча мав фізичну та матеріальну можливість надавати таку допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з'явився, подавав заяви про відкладення розгляду справи, а також заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проте позиції по суті позовних вимог не виклав (а.с.87).

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду письмові пояснення, в яких посилаючись на те, що дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у м. Києві та його підпорядкованих органів не оскаржуються, просив розглядати справу за відсутності представника третьої особи та при її вирішенні поклався на розсуд суду (а.с.70-71).

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1, актовий запис №776 (а.с.14, 47-зворот). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до якої входить нерухоме майно - ? частка квартири АДРЕСА_1 (а.с.59).

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

26.10.1999р. ОСОБА_3 склала нотаріально посвідчений заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і, взагалі, все те, що буде їй належати і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_1 (а.с.55).

Як убачається з матеріалів спадкової справи, копія якої долучена до матеріалів справи, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми спадкодавця ОСОБА_3 (а.с. 49-зворот, 51, 68).

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

17.07.2015р. позивач ОСОБА_1 звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.46-зворот)

Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

28.10.2015р. до Десятої київської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 (а.с.63-64), який є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2, виданим 27.01.2015р. (а.с.69-зворот).

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. А згідно з ч. 3 цієї статі не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За змістом зазначеної норми особа усувається від спадщини лише у разі наявності умислу (вини). Умисел, як форма вини, має місце у поведінці особи тоді, коли вона усвідомлює протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачає настання шкідливих наслідків такої поведінки, бажає їх настання або байдуже до них ставиться.

А статтями 202 та 203 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК.

Згідно роз'яснень, наведених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно із абзацами 7-11 пункту 4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, судам роз'яснено, що виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 була інвалідом другої групи з 03.06.2004р., що підтверджується медичною довідкою сер.НОМЕР_3 (а.с.15).

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 мала ряд хронічних захворювань, серед яких: ІХС (ішемічна хвороба серця) з ТБ ІІ ступеню; НК ІІ ступеню; миготлива аритмія пароксизмальна форма; гіпертонічна хвороба ІІ ступеню з частими гіпертензивними кризами; кардіосклероз; ДЕП ІІ ступеню з вестибулопатіями; остеохондроз хребта; остеохондроз колінних суглобів. Через патології з боку серцево-судинної, опорно-рухової систем, стан погіршився, з 2010 року хвора не могла самостійно пересуватися, самообслуговуватися, постійно потребувала сторонньої допомоги (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла від хронічної серцево-судинної недостатності ішемічної хвороби серця (а.с.14-зворот).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що з усією родиною ОСОБА_3, у тому числі й із сторонами, вона знайома з 1968 року - а саме з часу проживання свідка по АДРЕСА_1. Також свідок повідомила, що вона працює головним лікарем Поліклініки №2 ДУС. Приблизно останні 15 років у ОСОБА_3 були проблеми зі здоров'ям - ішемічна хвороба серця, стенокардія, гіпертонічна хвороба, миготлива аритмія миготлива, остеохондроз з вираженим больовим синдромом, артоз. 10 років ОСОБА_3 була інвалідом ІІ групи, вона часто телефонувала до свідка, яка як лікар приходила, допомагала - приблизно раз на місяць. Останні 5-7 років ОСОБА_3 була безпорадною, мала провали в пам'яті. Позивач та її чоловік водили ОСОБА_3 до ванної кімнати, зазначені особи проживали разом. За поховання ОСОБА_3 сплачувала позивач, в присутності свідка. Також показала, що востаннє до смерті ОСОБА_3 бачила відповідача приблизно 11 років тому, після цього лише на похоронах. Позивач зверталась до свідка з проханням тимчасового догляду за ОСОБА_3, оскільки позивач їхала до АРК, а відповідач на прохання позивача доглянути за матір'ю -відмовив. Також свідок зазначила, що відповідач мав фізичну та матеріальну можливість допомагати матері, однак не робив цього, ОСОБА_3 жалілась на те, що не бачить відповідача. При свідку відповідач жодного разу не приходив та не допомагав матері.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показала, що вона проживає на АДРЕСА_2, зі сторонами по справі та їх матір'ю знайома з листопада 1968 року. ОСОБА_3 та матір свідка були подругами, свідок навчалась з позивачем в одному класі. ОСОБА_3 мала хворе серце та проблеми з ногами, була інвалідом. З 2014 року ОСОБА_3 перебувала в безпорадному стані, загубилась на вулиці. Коли позивач була відсутня, свідок на її прохання приїжджала готувати ОСОБА_3 їсти. Вона останній час важко пересувалась по квартирі, не могла самообслуговуватись. Догляд за ОСОБА_3 здійснювали лише позивач та її чоловік. До похорон свідок не бачила відповідача приблизно 30 років. За поховання все оплачувала лише позивач. Відповідач приїхав на похорон на автомобілі, добре виглядав, зовні було видно, що він мав можливість допомагати матері, але не робив цього. Приблизно у 2012-2013 роках, коли позивач уїздила на 10 днів, свідок приходила допомагати ОСОБА_3, відповідач за цей час не приходив.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що вона проживає на АДРЕСА_1, зі сторонами та ОСОБА_3 знайома з 1969 року, практично кожного дня спілкується з позивачем та спілкувалась з ОСОБА_3 остання була інвалідом ІІ групи, довгий час хворіла на остеопороз, гіпертонію, мала проблеми з ногами, з 2010 року могла пересуватися лише по квартирі. Свідок надавала ОСОБА_3 медичну допомогу, консультувала. Свідок бачила відповідача на похоронах, а до цього 5-6 років тому. Відповідач приїхав до будинку попрощатися з матір'ю, похорон не оплачував, мав можливість надавати матері фінансову та фізичну допомогу, але не робив цього, хоча ОСОБА_3 безумовно потребувала допомоги, оскільки не могла готувати їсти, не могла прийняти ванну, за нею доглядали лише позивач та її чоловік.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах.

Оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_3 тривалий час перебувала у безпорадному стані, що зумовлений похилим віком та тяжкими хворобами, внаслідок чого вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Позивач ОСОБА_1 весь цей час опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала всіляку допомогу спадкодавцеві. Відповідач ОСОБА_2 не допомагав та не цікавився станом здоров'я матері, хоча ніщо йому не перешкоджало в цьому, на прохання позивача допомогти у піклуванні та догляді за ОСОБА_3 не реагував, хоча мав об'єктивну можливість надавати допомогу матері. Навіть не брав участі в організації поховання останньої. Тобто в даному випадку ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, яка потребувала допомоги, полягає в умисній бездіяльності відповідача.

Ці обставини не спростовані відповідачем ОСОБА_2, який не скористався процесуальним правом подати свої письмові пояснення (заперечення) та докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку обов'язку щодо надання допомоги матері, яка перебувала в безпорадному стані, або доказів на підтвердження неможливості надання такої допомоги.

На підставі наведеного, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1222-1224, 1241 ЦК України, керуючись ст.ст.1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про усунення від права на спадкування - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо особа яка оскаржує рішення не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: