Провадження № 2/761/1377/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Lanos», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, а також визнання за нею право власності на вказаний транспортний засіб.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона фактично придбала у відповідача транспортний засіб марки «Daewoo», модель «Lanos», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується договором купівлі-продажу, актом прийому-передачі та розписками про отримання грошових коштів. Оскільки відповідач до теперішнього часу ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та переоформлення транспортного засобу на позивачку, а тому остання звернулась до суду з даним позовом.

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було.

Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що транспортний засіб марки «Daewoo», модель «Lanos», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2

Відповідно до укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, акту приймання-передачі транспортного засобу від 14.01.2014 року, відповідач домовився з позивачкою про продаж їй транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Lanos», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, за 68000,00 грн. у розстрочку. Оплата вартості транспортного засобу відбувається частинами, а саме: 50% - у день підписання договору купівлі-продажу; 25% - не пізніше 14.04.2014 року; 25% - не пізніше 14.07.2014 року. При цьому, передача транспортного засобу, свідоцтва про його реєстрацію та ключів від нього, як стверджує позивачка, відбулась 14.01.2014 року в день підписання договору купівлі-продажу та оплати позивачкою 50% від загальної вартості транспортного засобу.

Вказаний договір укладений в простій письмовій формі та не посвідчений нотаріально.

Також, згідно з розписками від 14.01.2014 року, 14.04.2014 року та 14.07.2014 року, позивачка зазначає, що сплатила відповідачу грошові кошти за транспортний засіб у повному розмірі, а саме 68000 грн. Зазначені розписки також нотаріально не посвідчувалися.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 4 цієї статті встановлено, що у випадку якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до вимог п.п.6, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС.

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; …

Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Разом з тим, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу транспортного засобу не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, оскільки передбачені інші правочини, на підставі яких набувається право власності на транспортний засіб, крім того право власності на транспортний підлягає обов'язковій державній реєстрації сервісних центрах МВС, суд вважає, що позовна вимога щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Lanos», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, є необґрунтованою на вимогах закону, а тому не знаходить правових підстав для задоволення позову в даній частині.

Також суд вважає такою, що не ґрунтується на вимогах закону позовну вимогу щодо визнання за позивачкою права власності на вказаний транспортний засіб, оскільки законом чітко визначені підстави набуття права власності на транспортні засоби, при цьому, факт передачі транспортного засобу та грошових коштів за нього не є правовою підставою для набуття права власності на транспортний засіб. В даному випадку сторони не позбавлені можливості укласти у встановленому законом порядку цивільно-правову угоду, передбачену законом, для відчуження транспортного засобу.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57-61, 79, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 293, 294, 296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: