АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Скакун К.В.,

за участю представників апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представників позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_6, до ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації, про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2013 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Під час судового розгляду позивач померла та в справу вступила як правонаступник її спадкоємець за заповітом ОСОБА_6

В листопаді 2016 року позивач остаточно уточнила вимоги та посилалася на те, що 24.05.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, в інтересах якої діяли ОСОБА_9 та ОСОБА_1, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідачем було придбано житловий будинок АДРЕСА_1, однак ОСОБА_8 внаслідок свого похилого віку та малограмотності, наявності проблем із зором допустила помилку в підписанні цього договору, оскільки вважала що підписує договір довічного утримання, через що на підставі ст.229 ЦК України просила визнати його недійсним.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 24 травня 2012 року між ОСОБА_8 та неповнолітньою ОСОБА_7 щодо житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

Справа №2-980/2013 Провадження 22-ц/794/212/17 Категорія 19

Головуючий у 1-й інстанції Павлінчук С.С. Доповідач Лисак І.Н.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає зазначене рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи, через що просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_6, просить її відхилити як таку, що не містить обґрунтованих заперечень щодо позовних вимог та доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, про те не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи, 24 травня 2012 року між ОСОБА_8 та неповнолітньою ОСОБА_7, в інтересах якої діяли ОСОБА_9 та ОСОБА_1, у приватного нотаріуса Новоселицького нотаріального округу Бежана А.В. було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, реєстровий номер 513, згідно ОСОБА_8 продала, а неповнолітня ОСОБА_7 купила вищевказане нерухоме майно за 78 627 гривень, які були передані покупцем продавцю до моменту нотаріального посвідчення договору.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав Новоселицького КБТІ від 06.06.2012 року зазначений будинок зареєстрований за ОСОБА_7

З довідки Костичанівської сільської ради №613 від 14.10.2013 року вбачається, що ОСОБА_8 не мала іншого житла, крім господарства по АДРЕСА_1.

Згідно із ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення оспорюваного договору замість договору довічного утримання, визначається не тільки за фактом прочитання сторонами тексту договору та роз'яснення нотаріусом його суті, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та шляхом оцінки доказів, поданих сторонами, прийшов до правильного висновку про помилку ОСОБА_8 на момент укладення оспорюваного правочину, яка внаслідок свого похилого віку та стану здоров'я, маючи на меті забезпечити себе стороннім доглядом, при наявності єдиного житла та відсутності намірів його відчужувати, помилилася щодо обставин укладення правочину, які в сукупності є істотними.

Аналогічний правовий висновок, який в силу ст.3607 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права, викладений в постановах від 2 грудня 2015 року у справі № 6-2087цс15, від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1364цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16.

Таким чином, апеляційна скарга не містить обґрунтованих спростувань висновкам суду першої інстанції або невірного застосування ним норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 грудня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 грудня 2016 року залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :