Справа № 367/3454/16-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/1945/17 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 54 23.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

23 березня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Верланова С.М.,

при секретарі Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Університету Державної фіскальної служби України про порушення законодавства про оплату праці,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнив і мотивував тим, що він працював в навчальному закладі - Національному Університеті Державної податкової служби України із 03 березня 1971 року до 31 серпня 2015 року. Загальний стаж роботи згідно довідки № 2144/01-12 від 21 липня 2015 року складає 47 років 09 місяців 11 днів, науково-педагогічний стаж роботи складає 42 роки 11 місяців 12 днів. Відповідно до п.10.2.4 Статуту Національного Університету Державної податкової служби України № 272 від 03 травня 2012 року оплата праці в Університеті здійснюється відповідно до законодавства України.

Зазначав, що відповідно до розрахунково-платіжних відомостей нарахованої йому заробітної плати за період із вересня 2013 року по серпень 2015 року та довідки про суми депонованої заробітної плати із зазначенням її розмірів за кожний місяць з вересня 2013 року по серпень 2015 року, відомостей з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 667с/183 від 09 грудня 2015 року та відомостей з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 826/с/183 від 21 січня 2016 року ним здійснено перерахунок необхідних до виплати йому сум заробітку.

Вказує, що загальна сума не донарахованої йому заробітної плати на депонований рахунок університету з 4 кварталу 2013 року по 3 квартал 2015 року становить 3287,16 грн. Відповідно до ст.625 ЦК Цкраїни загальна сума індексу інфляції заробітної плати, що не була нарахована на депонований рахунок відповідача за період із ІУ кварталу 2013 року по ІІІ квартал 2015 року складає 1034,30 грн.

Посилався, що згідно відомостей про виплату грошей за вересень 2013 року вказано, що йому виплачено оздоровчі кошти у розмірі 1632,06 грн., але у розрахунково-платіжній відомості за вересень 2013 року та в індивідуальній відомості про застраховану особу форми ОК-5 дана сума не відображається, чим зменшується його прибуток за вересень 2013 року і впливає на суму при нарахуванні пенсії. Крім того, згідно розрахункового листа за вересень 2015 року № 32957 та довідки відповідача йому було нараховано кошти у сумі 715,51 грн., з яких 272,47 грн. відпускні за 5 днів відпустки за серпень 2015 року та матеріальна допомога у розмірі 443,04 грн., відповідно до ст.57 Закону України «Про освіту», яка була нарахована та виплачена у вересні 2015 року, а звільнено його було 31 серпня 2015 року. Враховуючи вищевикладене в діях Університету Державної фіскальної служби України вбачається порушення ст.116 КЗпП України під час виплати всіх сум, що йому належать.

У зв'язку із наведеним просив визнати незаконними дії Університету Державної фіскальної служби України щодо порушення законодавства про оплату праці стосовно порушень в сумах нарахованої заробітної плати та депонованих сум заробітної плати з вересня 2013 року по серпень 2015 року і порушення під час виплати всіх сум, що йому належать під час звільнення згідно вимог ст. 116 КЗпП України; зобов'язати відповідача здійснити донарахування на депонований рахунок університету його заробітної плати, що була недонарахована на депонований рахунок відповідача в період ІУ кварталу 2013 року по ІІІ квартал 2015 року у загальній сумі - 3 287,16 грн.; стягнути із відповідача на його користь індекс інфляції заробітної плати, що була недонарахована на депонований рахунок відповідача в період ІУ кварталу 2013 року по ІІІ квартал 2015 року у загальній сумі - 1034,30 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд не врахував його доводи щодо ненарахування заробітної плати та наявні у справі докази, зокрема розрахунково-платіжні відомості нарахованої йому заробітної плати за період із вересня 2013 року по серпень 2015 року та довідки про суми депонованої заробітної плати із зазначеням її розмірів за кожний місяць з вересня 2013 року по серпень 2015 року, відомості з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 667с/183 від 09 грудня 2015 року та відомості із центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 826/с/183 від 21 січня 2016 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області як незаконне.

Представник Університету Державної фіскальної служби Українив суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідачем неправильно було нараховано заробітну плату позивачу та діями відповідача було порушено законодавство про оплату праці.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць.

Відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем із 03 березня 1971 року до 31 серпня 2015 року.

Наказом відповідача № 465-к від 28 серпня 2015 року «Про звільнення науково-педагогічних працівників» ОСОБА_2 звільнено з посади старшого викладача кафедри економічної теорії за п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Не погоджуючись із звільненням ОСОБА_2 звернувся до суду.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до Національного університету Державної податкової служби України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 17 січня 2017 року у допуску до провадження Верховного Суду України вказаної справи відмовлено.

Згідно листа Національного університету Державної податкової служби України від 04 березня 2015 року № 635/01-12 на звернення ОСОБА_2 повідомлено, що його заробітна плата з вересня 2013 року по лютий 2015 року знаходиться на рахунку університету для обліку депонованих сум; його заробітна плата за роботу в зоні радіоактивного забруднення знаходиться на рахунку університету для обліку депонованих сум та складає в сумі 25,85 грн.

Згідно реєстру депонованих сум з вересня 2013 року по серпень 2015 року за позивачем ОСОБА_2 з 30 вересня 2013 року по 30 серпня 2015 року знаходиться невиплачена заробітної плати у розмірі 25569,56 грн. і 25,85 грн.

Згідно реєстру депонованих сум з 01 вересня 2013 року по 30 вересня 2015 року за ОСОБА_2 з 30 вересня 2013 року по 30 вересня 2015 року знаходиться невиплачена заробітної плати у розмірі 26242,89 грн.і 25,85 грн.

Згідно наказу Державної фіскальної служби України від 15 січня 2016 року № 34 «Про утворення Університету Державної фіскальної служби України» утворено Університет Державної фіскальної служби України, реорганізувавши шляхом злиття Національного університету ДПС України, Державного науково-дослідного інституту митної справи, Науково-дослідного інституту фінансового права.

Згідно довідки головного бухгалтера відповідача ОСОБА_4 відповідно до наказу Національного університету ДПС України від 26 серпня 2015 року № 465-к старшого викладача кафедри економічної теорії ОСОБА_2 звільнено 31 серпня 2015 року. Остаточний розрахунок із ОСОБА_2 проведено у вересні 2015 року: нараховано та виплачено кошти у сумі 715,51 грн., а саме за 5 днів відпустки за серпень 2015 року - 272,47 грн. та матеріальну допомогу у розмірі 443,04 грн відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту».

Крім того, судом встановлено, що позивач із 2013 року відмовився отримувати заробітну плату, яку йому нараховував відповідач, що визнано в судовому засіданні позивачем та встановлено також вказаним вище рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року, яким відмовлено позивачу ОСОБА_2 у повновленні на роботі і стягненні коштів і яке набрало законної сили.

Зокрема, встановлено, що відповідачем направлялись позивачу листи, в яких відповідач вказував, що кошти знаходяться на депонованому рахунку університету та університет замовить депоновану заробітну плату в держказначействі після його заяви на отримання даних коштів. 30 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому помісячно по відомості та 05 жовтня 2016 року, 31 жовтня 2016 року, 12 грудня 2016 року, 21 грудня 2016 року, 17 січня 2017 року ОСОБА_2 було отримано грошові кошти згідно відомостей на виплату депонованої заробітної плати.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, враховуючи, що позивач не надав належних і допустимих доказів про неправильне нарахування та виплату йому заробітної плати,суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що згідно розрахунково-платіжних відомостейрозмір депонованої йому заробітної плати за період із вересня 2013 року по серпень 2015 року менший за розмір нарахованої йому заробітної плати за цей же період, що у свою чергу свідчить про порушення його прав, необгрунтовані.

З матеріалів справи вбачається, що із нарахованої ОСОБА_2 заробітної плати відповідачем були утримані податки та обов'язкові платежі (податок з доходів фізичних осіб, єдиний соціальний внесок, військовий податок, тощо), після чого належні до виплати позивачу суми перераховувались на депонований рахунок. Отже, різниця між і нарахованою і депонованою зарплатою полягає у відрахуванні податків.

Дані обставини підтверджуються наданими відповідачем розрахунково-платіжними відомостями про заробітну плату позивача за кожний місяць за період із вересня 2013 року по серпень 2015 року (т.1 а.с.94-105), де вказані як нарахована заробітна плата, так і відраховані податки, а також розміри депонованих сум.

Вказані докази позивачем не спростовані.

Отже, посилання ОСОБА_2, що йому має бути виплачена саме нарахована заробітна плата без вирахування податків безпідставні.

Інших доводів незаконності рішення суду скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а

тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: