Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання : Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про судовий збір.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано його матеріальне становище, оскільки після сплати аліментів в розмірі половини заробітної плати значно погіршиться його становище. Зазначає, що висновки суду щодо повного визнання ним позовних вимог є передчасними, оскільки він, перебуваючи в стресовому стані, помилково розтлумачив зміст позовних вимог.

Просить рішення суду змінити та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини його заробітку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач працює на роботі, має регулярний дохід, а тому відповідно до ст. 180 СК України зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття та сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини від доходу.

Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 141 та 180 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів ці вимоги закону не були враховані судом першої інстанції.

Згідно зі ст.ст. 10 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що відповідач має дохід, який дає можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ? частини заробітку позивачем, в порушення ч.1 ст.60 ЦПК України суду не надано, в зв'язку з чим її позовні вимоги підлягали до часткового задоволення.

За таких обставин, визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання дитини є дещо завищеним, не відповідає засадам розумності і справедливості, а тому підлягає зменшенню до ? частини від всіх видів заробітку (доходу) на дитину щомісячно .

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК України, ст. 180, 184 СК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2016 року змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/2 до ? частини з всіх видів заробітку (доходу).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий : Судді :