У Х В А Л А

23 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державного акта про право власності на земельну ділянку;

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, треті особи: відділ Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки;

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії;

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково:

- визнано недійсним укладений 16 липня 2009 року між ОСОБА_6 (від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_7.) та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,4782 га, яка розташована в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Свтошинського району Київської області;

- скасовано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, виданий 19 серпня 2009 року на ім'я ОСОБА_4

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6, зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року залишено без змін.

22 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 215, 216, частини четвертої статті 267, частини четвертої статті 334, частини третьої статті 640, статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, а саме статей 10, 60, 213, 214 ЦПК України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Зазначену заяву передано суді-доповідачу Охрімчук Л.І.

У зв'язку з неможливістю продовження розгляду справи суддею Охрімчук Л.І. (довготривале перебування на лікарняному) заяву ОСОБА_4 автоматизованою системою змінено на суддю Сімоненко В.М.

На обґрунтування підстави подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня і 14 грудня 2011 року; 26 жовтня, 5 грудня 2012 року; 5 червня 2013 року; 5 березня, 9 липня і 5 листопада 2014 року; 4 лютого, 23 грудня 2015 року; 20 січня, 27 квітня, 11 травня, 26 вересня, 12 жовтня (2 ухвали), 2 і 16 листопада 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вищевказаних судових рішень, передбачену пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року, 22 жовтня 2015 року і 1 червня 2016 року.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 30 жовтня 2012 року, 29 січня 2013 року і 20 травня 2014 року.

Водночас заявник просить поновити строк подання зазначеної заяви, посилаючись на поважну причину його пропуску, а саме постійне перебування за межами України у зв'язку з виконанням трудових обов'язків.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення (прийняття постанови), на яку здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Оскільки ОСОБА_4 подав заяву до Верховного Суду України 22 грудня 2016 року, а відповідні судові рішення, на які він посилається на підтвердження підстав перегляду судових рішень, ухвалені, зокрема, 12 жовтня, 2 і 11 листопада 2016 року, то відсутні підстави вважати, що заявник пропустив тримісячний строк для подання заяви про перегляд судових рішень.

Що стосується заяви ОСОБА_4, поданої з підстави пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України, то з огляду на наведені заявником доводи є підстави для поновлення строку на подання заяви в цій частині.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 23 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з висновками судів про наявність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 липня 2009 року № 2 за нормами частини першої статті 215 ЦК України та, як наслідок, скасування державного акта на право власності на спірну земельну ділянку (виданого на підставі вказаного договору на ім'я ОСОБА_4.) з огляду на те, що при укладенні цього договору були порушені вимоги статті 203 цього Кодексу, оскільки продавець (представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7.) не мав права розпоряджатися спірною земельною ділянкою, яка на той момент була предметом виконаного зобов'язання за договором купівлі-продажу від 15 липня 2009 року № 1.

При цьому суд зазначив, що факт належності спірної земельної ділянки саме ОСОБА_6 сторони не оспорюють.

Крім того, суди встановили, що ОСОБА_6 передав ОСОБА_9 спірну земельну ділянку, а останні й оплатив її вартість. Натомість спірний договір від 16 липня 2009 року № 2 був учинений представником власника вказаної земельної ділянки у момент, коли ця земельна ділянка власникові не належала. При цьому відсутні відомості про розрахунок за цим договором із власником землі.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішеннях від 13 квітня і 14 грудня 2011 року, 27 квітня і 26 вересня 2016 року касаційний суд зазначив, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, відчуженого декілька разів на підставі договорів, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним;

- в ухвалі від 26 жовтня 2012 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для визнання права власності за добросовісним набувачем, оскільки позивачка (добросовісний набувач) не надала належних доказів про державну реєстрацію прав на нерухоме майно відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

- в ухвалах від 5 червня 2013 року, 9 липня 2014 року, 2 і 16 листопада 2016 року касаційний суд, направивши справи на новий розгляд, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справ;

- у рішенні від 5 березня 2014 року касаційний суд зауважив про відсутність правових підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу з огляду на те, що позивач не набув права власності на спірне нерухоме майно в порядку, встановленому частиною другою статті 331 ЦК України та частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

- в ухвалі від 23 грудня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на необхідність з'ясувати фактичних обставин справи, зокрема встановити порядок набуття позивачем права власності на нерухоме майно, та звернути увагу на те, що існує визначений чинним законодавством порядок реєстрації майнових паїв та порядок набуття права власності на нерухоме майно, виділене власникам майнових паїв;

- в ухвалі від 11 травня 2016 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірне майно, оскільки договір дарування спірного майна не був зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому це майно на момент складання акта опису й арешту майна належало відповідачу;

- в ухвалі від 5 грудня 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на необхідність перевірки питання поважності причин пропуску строку звернення до суду;

-в ухвалі від 5 листопада 2014 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про те, що суд не перевірив, чи дотримались сторони позовної давності з урахуванням дати останнього платежу і строку дії картки та чи вважається договір пролонгованим відповідно до умов і правил надання банківських послуг;

- в ухвалі від 4 лютого 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, вказав на необхідність надати правову оцінку доводам відповідача щодо пропуску позовної давності з огляду на те, що позов пред'явлений у березні 2014 року, тобто через 10 років після розірвання шлюбу;

- в ухвалі від 20 січня 2016 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив про необхідність перевірки питання спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі;

- в ухвалі від 12 жовтня 2016 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив про порушення судами норм процесуального права і вказав на необхідність всебічно з'ясувати усі обставини справи, зокрема щодо видачі відповідачу нової кредитної картки та дату проведення останнього платежу за кредитом;

- в ухвалі від 12 жовтня 2016 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зауважив про неповне з'ясування обставин у справі та порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2012 року, 29 січня 2013 року і 20 травня 2014 року, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить цим висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Крім зазначеного, в поданій заяві ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судових рішень з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме статей 10, 60 цього Кодексу щодо змагальності сторін та обов'язку доказування і подання доказів, статей 213, 214 цього Кодексу щодо законності й обґрунтованості рішення суду.

Подана заява в цій частині підлягає поверненню з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил

підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки касаційний суд погодився з висновками судів про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 липня 2009 року, то ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, якою судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін, не може вважатися такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому подана ОСОБА_4 заява в частині перегляду зазначеної ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню заявнику.

Керуючись частинами першою, третьою статті 356, частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4 строк на подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державного акта про право власності на земельну ділянку;

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, треті особи: відділ Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки;

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії;

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року та ухвали колегії судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву в частині перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко