Номер провадження: 22-ц/785/2085/17
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Одеського національного політехнічного університету на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеського національного політехнічного університету про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського національного політехнічного університету про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі посилаючись на те, що надала своєму безпосередньому керівнику - завідуючому кафедри фізичного виховання та спорту заяву про надання їй відпустки за свій рахунок, як працюючому пенсіонеру з 12.05.2015 р. по 10.06.2015 р. Але, всупереч чинному законодавству, ця відпустка не була надана, а той час який вона на законних підставах мала перебувати у відпустці, їй зарахували як прогул, та звільнили посилаючись на ст. 40 КЗпП України 15 вересня 2015 року.

Крім того, позивач зазначила, що останній проступок відсутності на роботі був виявлений 28.05.2015 року, коли й був складений відповідний Акт. Тож, згідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Отже, щоб дисциплінарне стягнення у виді догани або розірвання трудового договору було законним, керівництву ОНПУ слід було б його застосувати до 27.06.2015 року, тобто, не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку.

Позивач вважає своє звільнення безпідставним, незаконним та з порушенням трудового законодавства, в зв'язку з чим звернулась до суду з зазначеним позовом в якому згідно уточнень просила визнати незаконним та скасувати наказ Одеського національного політехнічного університету від 15.09.2015 року № 817-к про звільнення ОСОБА_2 з посади старшого лаборанта с/о кафедри фізичного виховання та спорту ОНПУ згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул, поновити на роботі на посаді старшого лаборанта с/о кафедри фізичного виховання та спорту ОНПУ з 15 вересня 2015 року та стягнути з Одеського національного політехнічного університету середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10164,00 гривні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного політехнічного університету від 15 вересня 2015 року №817-к про звільнення ОСОБА_2 з посади старшого лаборанта с/о кафедри фізичного виховання та спорту ОНПУ за прогули без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді старшого лаборанта кафедри фізичного виховання та спорту Одеського національного політехнічного університету з 16 вересня 2015 року.

Стягнуто з Одеського національного політехнічного університету на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10164,00 гривні. Стягнуто з Одеського національного політехнічного університету на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 гривень.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Вважаючи рішення суду незаконним Одеський національний політехнічний університетзвернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала Одеському національному політехнічному університеті на посаді старшого лаборанта кафедри фізичного виховання та спорту з 13 липня 1984 року.

ОСОБА_2 надала своєму безпосередньому керівнику - завідуючому кафедри фізичного виховання та спорту заяву про надання їй відпустки за свій рахунок як працюючому пенсіонеру з 12.05.2015 року по 10.06.2015 року.

Відпустка ОСОБА_2 надана не була, оскільки вона не оформила відпустку належним чином. Той час, який остання була відсутня на робочому місці був зарахований як прогул, в зв'язку з чим позивачка звільнена на підставі ст. 40 КЗпП України.

Відповідно в п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дослідженими судом табелями робочих днів працівників кафедри виховання та спорту Одеського національного політехнічного університету за травень, червень, липень, серпень та вересень 2015 року, встановлено, що за травень відсутні які-небудь позначки стосовно ОСОБА_2 до 10 червня 2015 року, однак надано акт про відсутність на роботі тільки 22.05.2015 року, 25.05.2015 року та з 26.05.2015 року по 29.05.2015 року. 11 та 12 червня зазначено - лікарняний, з 15 червня по 30 червня 2015 року зазначено робочі години, з 1 по 28 липня - відпустка, з 29 липня по 31 липня - лікарняний, за серпень 2015 року відсутні позначки, однак надано копію лікарняного листа позивачки з 29 липня по 31 серпня 2015 року, а з 01 вересня по 15 вересня включно в табелі зазначено робочі години.

За викладеного суд дійшов обґрунтованого висновку що прогули за які позивачку звільнено відбулися з 26.05.2015 року по 29.05.2015 року, про що було відомо відповідачу. Представник відповідача підтвердила цей факт в судовому засіданні з посиланням на службову записку завідуючого кафедрою від 29.05.2015 року. Однак дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (розірвання трудового договору) було застосовано лише 15.09.2015 року, тобто пізніше одного місяця з дня виявлення проступку.

Отже, дисциплінарне стягнення було застосовано адміністрацією університету, з порушенням норм трудового законодавства України, ч. 1 ст. 148 КЗпП України, а посилання відповідача на ч. 2 ст. 148 КЗпП України є хибним.

Відповідно до ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За змістом ст. 235 КЗпП України, відповідач повинен виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, відповідно до зробленого розрахунку середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2 в розмірі 10164 (десять тисяч сто шістдесят чотири) гривні. Представник відповідача з наданим розрахунком погодився та з цього приводу заперечень не надано.

Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неправильне зясування судом строків для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни - звільнення, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є безпідставними, оскільки спростовані дослідженими обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Одеського національного політехнічного університету- відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький