Провадження № 2/201/287/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Бігдан А.І.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2,

третьої особи за зустрічним позовом ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про виселення-,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі- Мартиненко І.В.) про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, в обґрунтування якого посилається на те, що він із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали у квартирі, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Набережна Перемоги, 56, кв. 38. Від цього шлюбу мають двох дітей, які також проживають у цій квартирі. Позивач також посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року шлюб між ними розірвано.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 05 серпня 2002 року, що видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, вищеуказана квартира належить на праві спільної сумісної власності йому, відповідачу та їх дочці ОСОБА_3, тобто йому належить 1/3 частина цієї квартири на праві власності.

Позивач посилається на те, що не може скористатися своїм правом на користування, розпорядження належною йому власністю, оскільки відповідач перешкоджає позивачу проживати у цій квартирі, так як змінила замки на вхідних дверях до неї, не надає можливості забрати речі.

У звязку із перешкоджанням відповідачем у користуванні належною позивачу власністю, а саме у вселенні до вищевказаної квартири, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

У ході вирішення цього спору відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила виселити ОСОБА_1 із указаної квартири № 38 у будинку № 56 по Набережній Перемоги у м. Дніпрі за неможливістю сумісного проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що останній зловживає алкогольними напоями, застосовує до неї у присутності дітей фізичну силу, не забезпечує дітей, він притягувався до адміністративної відповідальності у звязку із насильством у сімї, що позбавляє можливості їх спільного проживання та на підставі ст. 116 Житлового кодексу України (далі ЖК України) є підставою для виселення позивача за первісним позовом із указаної квартири.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями указану справу для розгляду автоматизованою системою розподілено судді Черновському Г.В., але у звязку із звільненням указаного судді з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи, яка згідно із протоколом від 03 жовтня 2016 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П., яким ухвалою від 04 жовтня 2016 року прийнято її до свого провадження.

Позивач у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав та просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач та третя особа у судовому засіданні просили у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити з підстав у ньому викладених та додатково озвучених у судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як встановлено у ході розгляду справи і це підтверджується матеріалами справи, згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 05 серпня 2002 року, що видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської радиАДРЕСА_1 у будинку № 56 по Набережній Перемоги у м. Дніпрі належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сімї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та її загальна площа складає 44,6 кв.м (а.с. 8).

Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації № 33871 від 22 вересня 2015 року у цій квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 10).

Позивач посилається на те, що не може скористатися своїм правом на користування, розпорядження належною йому власністю, оскільки відповідач перешкоджає позивачу проживати у цій квартирі, так як змінила замки на вхідних дверях до неї, не надає можливості проживати у квартирі і з цього приводу він звертався до Жовтневого ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, яким йому у письмовій відповіді від 15 квітня 2016 року розяснено, що в ході проведення перевірки за його заявою до указаної квартири потрапити не вдалося і він має право звернутися до суду (а.с. 11).

Так, положеннями ст. 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Вимогами ст. 319 ЦК України визначено здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру (частину), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 155 ЖК України гарантовано, що власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком.

Згідно із ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що дії відповідача, які виразились у перешкоджанні позивачу у користуванні квартирою № 38, буд. 118, корп. 56, по вул. Набережна Перемоги, м. Дніпро, порушують права позивача закріплені в ст. ст. 317, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України на користування належним йому майном і ці права мають бути захищені судом, шляхом вселення позивача у спірну квартиру та усуненням цих перешкод.

З цього приводу слід зазначити, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала щодо доводів позивача за цим позовом про те, що замки змінено і ОСОБА_1 у квартирі не проживає і доступу до неї наразі не має.

Що стосується зустрічного позову про виселення позивача із спірної квартири, то він задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 116 ЖК України, на яку посилається позивач за зустрічним позовом, унормовано, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобовязано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Отже, указаною правовою нормою визначено порядок виселення з підстав визначених у ній наймача житлового приміщення, тому правила ст. 116 ЖК України про виселення за неможливістю сумісного проживання не поширюються на учасників спільної власності на жилі приміщення. У таких випадках захист прав учасника спільної власності може здійснюватись іншими способами, передбаченими ст. 16 ЦК України, наприклад, припинення дії, яка порушує право, вжиття заходів щодо розподілу спільного майна, виділення його у натурі, обмін житлового приміщення або відшкодування моральної шкоди.

З огляду на це правових підстав для задоволення зустрічного позову судом при розгляді справи не установлено, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 551,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, 169, 197, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири № 38, що розташована по Набережній Перемоги, будинок 56, у місті Дніпрі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про виселення відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 551,21 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 21 коп.).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена у судовому засіданні 23 січня 2017 року. Повний текст рішення складено та підписано 27 січня 2017 року.

Суддя М.П.Ходаківський