Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/4555/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/778/260/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою КП "Бердянський Міськводоканал» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до КП "Бердянський Міськводоканал» Бердянської міської ради про стягнення вихідної допомоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року Позивач звернувся до суду з позовом до КП "Бердянський Міськводоканал» Бердянської міської ради про стягнення вихідної допомоги, посилаючись на наступні обставини.

Позивач вказав, що був прийнятий на роботу у 2011 році в КП "Бердянський міськводоканал» Бердянської міської ради на посаду охоронця. Наказом № 42 від 24.02.2014 року позивач був переведений на посаду слюсаря 4-го розряду АДС. Відповідач постійно порушував строки виплати заробітної плати, передбачені колективним договором та ст. 115 КЗпП України, що і стало причиною його звільнення. Відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу у розмірі середнього заробітку за три місяці, що становить 13094, 88 гривень, але відмовився це робити.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з комунального підприємства «Бердянський міськводоканал» Бердянської міської ради на користь ОСОБА_5. вихідну допомогу у розмірі 13094, 88 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник КП "Бердянський Міськводоканал»подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ч. 1 п. 4, ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 15.09.2011 року працював в КП «Бердянський міськводоканал» на посаді охоронника відповідно до наказу № 80.

Відповідно до наказу № 42 від 24.02.2014 року був переведений на посаду слюсаря 4-го разряду АДС.

Відповідно до заяви про звільнення від 09.06.2016 року позивач прохав звільнити його за власним бажанням у зв'язку з тим, що відповідачем не виконується законодавство про працю та умови колективного договору, а сам має місце заборгованість по заробітній платі за березень, квітень, травень 2016 року.

Згідно з наказом № 120-к від 09.06.2016 року позивач був звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням відповідно до ст. 38 КзПП України.

Відповідно до п.5.7.1. колективного договору, укладеного між адміністрацією та профспілковою організацією комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради" на 2012 рік, зареєстрованого управлінням праці та соціального захисту населення Бердянського міськвиконкому передбачена оплата праці робітників в першочерговому порядку і встановлені строки виплати заробітної плати 2 рази на місяць в слідуючі строки: аванс 25 числа, кінцевий розрахунок 9 числа за минулий місяць.

Згідно зі ст. 115 КзПП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникам у робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом, але не рідше двох разів у місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Суд вірно зазначив, що позивачем надані суду письмові докази, що відповідачем не виконувалися умови колективного договору та законодавства про працю, а саме, розрахункові листи за березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року та червень 2016 року, які свідчать про те, що мало місце заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачеві.

Відповідно до ст.44 КзПП України, в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Таким чином суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, однак при визначенні розміру, суд не врахував норми законодавства а саме Постанову КМУ від 08.02.1995 року №100 якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок).

Так, відповідно до розрахунку складеного відповідачем, відповідно до вказаного Порядку, розмір вихідної допомоги за три останні місяці роботи позивача (березень-травень 2016 року) склав 9171,96 грн., які і необхідно було стягнути з відповідача.

Таким чином, рішення необхідно змінити в частині визначення розміру вихідної допомоги стягнутої на користь ОСОБА_5 визначивши її замість 13094,88 грн. у вірному розмірі - 9171,96 грн., зазначивши, що вказана сума підлягає виплаті без вирахування встановлених законодавством податків та платежів.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі в тому числі і щодо того, що ст. 44 КзПП України втратила чинність і не може застосовуватись до даних правовідносин, є помилковими, і не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності стягнення вихідної допомоги.

На підставі викиданого, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу КП "Бердянський Міськводоканал» задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року у цій справі змінити в частині визначення розміру вихідної допомоги стягнутої на користь ОСОБА_5 визначивши її замість 13094,88 грн. у вірному розмірі - 9171,96 грн., зазначивши, що вказана сума підлягає виплаті без вирахування встановлених законодавством податків та платежів.

Решту рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: