Номер провадження: 22-ц/785/1951/17
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Таварткіладзе О.М., Дрішлюка А.І.

За участю секретаря- Поліхранової Ю.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, на рішення Київського районного суду м.Одеси від 20 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр держпраці»

- про зобов'язання нарахувати і виплатити надбавку до заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, внесення виправлень в записи в трудовій книжці, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

22.04.2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовними вимогами в котрих просила суд зобов'язати відповідача начислити та виплатити надбавку за інтенсивність праці за період з квітня 2015 року по січень 2016 року виходячи з місячного розміру 50% посадового окладу; виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 26.01.2016 року по день проведення розрахунку; стягнути моральну шкоду в розмірі 8 000 грн. та зобов'язати відповідача внести виправлення в трудову книжку ОСОБА_5 з приведенням у відповідності дати внесення запису в трудову книжку з датою видання наказу про звільнення.

Вимоги обґрунтовувала тим, що наказом № 4-к від 20 січня 2016 року вона була звільнення за власним бажанням в порядку ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку із порушенням адміністрацією умов Колективного договору так як їй недоначислялась та невиплачувалась частини заробітної плати в повному обсязі. При проведенні повного розрахунку при звільненні їй не була нарахована та виплачена надбавка за інтенсивність праці 50% посадового окладу, котра передбачена Колективним договором та становить 8 197 грн.87 коп. яка підлягає стягненню.

Позивачка зазначає, що відповідач не видав копію наказу при звільнені та накази за змістом мають різні відомості.

Одночасно посилаються на те, що в зв'язку з порушенням трудового законодавства адміністрація та невиплати надбавки її змусила звільнитись, економити на житті ,що спричинило моральні страждання котрі оцінює у 8000 грн.

Посилаючись на вимоги ст.116,117,235,237-1 КЗот України позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2016 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового,про задоволення позову,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на те, що зміни до Колективного договору є не чинними так як участь на зборах приймало менше 50% працівників трудового колективу, вони погіршують умови праці,зареєстровані під одним номером; усі записи в трудову книжку вносяться після видачі наказу та повинно точно відповідати тексту наказу.

Судова колегія,заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в заявлених вимогах районний суд виходив з їх недоведеності.

Проте повністю погодитись з таким судженням районного суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Матеріалами справи встановлено,сторонами не заперечується, що позивачка знаходилась в трудових стосунках з відповідачем з 2006 року та з 2012 року працювала на посаді економіста фінансово-економічного відділу.

20 січня 2016 року відповідно до заяви просила звільнити її з займаної посади посилаючись на систематичну невиплату заробітної плати та просила перерахувати та виплатити всю заборгованість з врахуванням неправомірно знятої за попередній період надбавкм за інтенсивність в порядку ст.116 КЗпП України.

Матеріалами справи встановлено, що наказом № 4-К від 20 січня 2016 року ОСОБА_5 звільнена з 20 січня 2016 року за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку з порушенням адміністрацією Колективного договору з виплатою компенсації за 3 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 04.12.2015 року по 03.12.2016 року,виплати вихідної допомоги у розмірі 3-х місячного заробітку та надбавки за інтенсивність праці у розмірі 0, 1% посадового окладу за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року( а.с.6)

При цьому,матеріали справи містять наказ за тим же номером та датою, з якої вбачається ,що надбавка за інтенсивність в розмірі 0,1% виплачується з вересня 2015 року по січень 2016 рік з і всіма іншими тотожними відомостями ( а.с.7)

22.01.2016 року ОСОБА_5 звернулась заявою про ознайомлення з наказом та видачу трудової книжки.( а.с.8).

Цього ж дня її ознайомили з наказом про звільнення,проте трудову книжку вона не отримала.

Сторони в судовому засіданні не заперечують, що трудова книжка була позивачці надіслана поштою,котру вона отримала 25 січня 2017 року .

Наказом № 10 к від 27 січня 2016 року внесені зміни до наказу № 4-к від 20.01.2016 року та змінена дата звільнення з 20 січня на 25 січня та надбавки за інтенсивність праці у розмірі 0, 1% посадового окладу замінена словами « за серпень 2015 року та з жовтня 2015 року по січень 2016 року.

Відповідно із змінами до Колективного договору прийнятих на загальних зборах колективу 01.08.2014р. та зареєстрованих в Департаменті праці та соціальної політики за №08/319-016 від 05.09.2014р.) надбавка за інтенсивність праці встановлюється у розмірі до 50% посадового окладу начальника підприємства.

Про ці зміни позивачка була обізнана про що є її власноручний підпис. ( а.с.55 зворот).

Доводи представника позивача про те протокол загальних зборів трудового колективу від 01 серпня 2014 року є недійсним не підтверджено належними та допустимими засобами доказування.

Виходячи з того, що при звільненні було винесено наказ щодо виплати надбавка за інтенсивність позивачці в розмірі 0,1% посадового оклад, судова колегія не вбачає підстави для стягнення 50% посадового окладу, так як доводи апеляційної скарги про незаконність зазначених змін до Колективного договору лежать за предметом спору та не визнані недійсними, а тому в цій частині районний суд правильно відмовив в задоволені позову.

Згідно зі ст. 47 Кодексу законів про працю України (КЗпП) власник або уповноважений ним орган (роботодавець) зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку й провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець має письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Трудова книжка може бути надіслана її власнику поштою, однак це дозволяється тільки за письмовою згодою власника трудової книжки.

Згідно зі ст. 235 КЗпП у разі затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум в установлені строки,за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація має виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку

Виходячи з того, що з позивачкою був проведений розрахунок 21 січня 2016 року, а трудову книжку вона отримала 25 січня 2016 року,судова колегія приходить до висновку , що затримка видачі трудової книжки відбулась з вини відповідача, а тому ОСОБА_5 має право на виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу так як днем звільнення в такому разу вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення ( день видачі трудової книжки) видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, установленому п.п.2.6.,2.10. Інструкції.

Основним документом, що регламентує порядок обчислення середньої заробітної плати, є постанова КМУ от 08.02.95 р. № 100, що визначає підстави для її обчислення, періоди, за які такі нарахування проводяться, перелік виплат, що включаються і не включаються в розрахунок середньої заробітної плати, а також порядок розрахунку виплат у всіх випадках її збереження.

Згідно п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюється з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які повинні бути сплачені по середньому заробітку.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається розподілом заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до матеріалів справи нарахована заробітна плата ОСОБА_5 за листопад 2015 року становить 7940,23 грн., а грудень 5 802,46 грн. ( а.с.57). Середньомісячна( годинна) заробітна плата становить (7 940,23+ 5 802,46 ):2=6 871,34 грн.:43=159,79 грн.

Вимушений прогул розраховується з 26.01.2017 року по день винесення судового рішення, що становить 40 робочих днів, а тому 159,79 х 40= 6 391 грн.94 коп. котра підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

В своїй позовній заяві позивачка пов'язує моральні страждання з бездіяльність відповідача, що змусило її звільнитись з роботи в результаті порушення трудових та майнових прав, шукати іншу роботу так як її позбавили частини доходу.

Судова колегія прийшла до висновку, що внесені зміни до колективного договору давали право відповідачеві встановлювати надбавки до посадового окладу працівникам до 50%, а тому встановлена позивачці надбавка за інтенсивність праці в розмірі 0,1% не суперечить колективному договору.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія приходить до висновку, що позивачка не довела, що діями відповідача з підстав не нарахування їй надбавки за інтенсивність були порушені її трудові та майнові права в результаті чого вона зазнала моральних страждань, та вимушена була звільнитись так як відповідно до ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору та які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП) - не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору .

Позивачка не наводить інших причин завдання їй моральної шкоди, а тому судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Інструкції про порядок ведення трудових книжок п.2.4. передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Виходячи з того, що наказ про звільнення в трудовій книжці ОСОБА_5 не відповідає даті звільнення, судова колегія вважає, що вимоги щодо внесення змін в трудову книжку підлягають задоволенню.

За правилами ст.88 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 110% від 1,5% ціни позову,але не менше одного розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1698 грн.40 коп.

Керуючись ст.218,303,309,316,317,319ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 -задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр держпраці» про зобовязання нарахувати і виплатити надбавку до заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, внесення виправлень в записи в трудовій книжці, відшкодування моральної шкоди скасувати з ухваленням нового.

Позовну заяву ОСОБА_5 до Державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр держпраці» про зобовязання нарахувати і виплатити надбавку до заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, внесення виправлень в записи в трудовій книжці, відшкодування моральної шкоди скасувати з ухваленням нового задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр держпраці» на користь ОСОБА_5 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу 3 772 грн.40 коп.

Зобов'язати Державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр держпраці» внести виправлення в трудову книжку ОСОБА_5 з приведенням у відповідності дати внесення запису в трудову книжку з датою видання наказу про звільнення.

В решті позовних вимогах-відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.І.Дрішлюк

О.М.Таварткіладзе