Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-101/99
Провадження № 6/553/1/2017
У Х В А Л А

Іменем України

18.01.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді Чистик І.О.,

при секретарі Павленко І.В., Модіної В.В.,

з участю представника заявника ОСОБА_1,

представника сторони (голови Куликівської сільської ради) ОСОБА_2,

сторони (позивача у цивільній справі) ОСОБА_3

розглянувши заяву в.о. начальника ВДВС Полтавського районного управління юстиції ОСОБА_4 про зміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Куликівської сільської ради, КСП імені Благоєва, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання ордерів недійсними, виселення та стягнення шкоди (виконавчий лист № 2-101/99), -

В С Т А Н О В И В:

В.о. начальника ВДВС Полтавського районного управління юстиції ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Куликівської сільської ради, КСП імені Благоєва, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання ордерів недійсними, виселення та стягнення шкоди (виконавчий лист № 2-101/99), посилаючись на те, що у відділі державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 49326434 з виконання виконавчого листа № 2-101/99, виданого 14.02.2008 Ленінським районним судом м. Полтави про зобов'язання Куликівської сільської ради про надання ОСОБА_3 квартири по вул. Калініна, в с. Куликівка, Полтавського району, Полтавської області. 18.11.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49326434. 15.01.2016 до відділу надійшло повідомлення з Куликівської сільської ради від 25.12.2015 про те, що питання щодо зобов'язання Куликівської сільської ради надати ОСОБА_3 квартиру було розглянуто 23.12.2015 на позачерговому засіданні сесії Куликівської сільської ради. За результатами розгляду було вирішено, що спірне домоволодіння, яке необхідно надати ОСОБА_3 знаходиться не за адресою: с. Куликове по вул. Калініна, а за адресою: с. Куликове, вул. Зелений Гай, 28, а також про те, що вказане нерухоме майно приватизовано фізичною особою, що підтверджується свідоцтвом про право власності. Крім того, на запит державного виконавця 02.02.2016 до відділу ДВС надійшло повідомлення з Куликівської сільської ради згідно якого встановлено, що на балансі Куликівської сільської ради відсутні будь-які житлові приміщення, які б можливо було передати ОСОБА_3 на виконання вищевказаного судового рішення. 25.03.2016 року державним виконавцем відповідно до п.1.5.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказам Міністерства юстиції України № 521/5 від 02.04.2012 складено акт, що підтверджує факт відсутності присудженого майна. Встановлено, що квартира яку необхідно передати ОСОБА_3 в рахунок виконання судового рішення на балансі сільської ради не числиться, іншого аналогічного нерухомого майна на балансі сільської ради не має. Таким чином, на теперішній час рішення суду від 10.03.1999 року залишається не виконаним. У поданій заяві послався на обовязковість виконання судових рішень згідно ст. 124 Конституції України, п.2 ст.46 Конвенції про захист прав та основних свобод людини, а також на те, що ОСОБА_3 є позивачем в рішенні Європейського Суду з прав людини від 05.07.2012р., яке набуло статусу остаточного 19.11.2012 р. справа 15729/07 «Глоба проти України». В п.48 цього рішення вказується «що найвигіднішою формою відшкодування (але не єдиною) буде виконання рішення суду від 10.03.1999 року, а заявник буде, наскільки можливо, повернутий у становище, яке мав до порушення статті 6 Конвенції». Оскільки присуджена ОСОБА_3 квартира по вул. Калініна, в с. Куликівка, Полтавського району, Полтавської області, відсутня на балансі Куликівської сільської ради, про що свідчить вищезазначений акт державного виконавця, що унеможливлює виконання рішення суду взагалі, постає необхідність у зверненні до суду про встановлення зміни способу та порядок виконання даного рішення суду. У звязку з чим просив суд задовольнити подану заяву, постановити ухвалу про заміну способу і порядку виконання рішення суду в частині зобов'язання Куликівської сільської ради надати ОСОБА_3 квартиру по вул. Калініна, в с. Куликівка, Полтавського району, Полтавської області на грошове стягнення, у розмірі вартості квартири, яку боржник зобов'язаний надати стягувачу.

В судове засідання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 не зявились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути заяву у їх відсутність на підставі наявних доказів.

Представник заявника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 в судовому засіданні подану заяву про зміну способу і порядку виконання рішення підтримав, з викладених в заяві підстав, та просив суд її задовольнити. В подальшому усно уточнив, що відділ державної виконавчої служби просить змінити саме спосіб виконання рішення суду від 10 березня 1999 року, на спосіб виконання, визначений в поданій заяві.

ОСОБА_3 в судовому засіданні подану державною виконавчою заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду не підтримав. Зі свого боку запропонував змінити спосіб виконання рішення суду, зобовязавши Куликівську сільську раду купити йому аналогічне, рівноцінне житло, яке указано в рішенні суду від 10.03.1999 року, житлова площа якого становить 69,9 кв.м, і надати ОСОБА_3

Голова Куликівської сільської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви державної виконавчої служби заперечував, пояснивши, що Куликівська сільська рада пропонувала ОСОБА_3 інші приміщення, але він не погодився. Крім того, вважав, що задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання рішення фактично змінить рішення суду по суті.

Суд, заслухавши осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-101/99, матеріали провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99), а також надані представником державної виконавчої служби матеріали виконавчого провадження, проаналізувавши надані докази, вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням суду від 10.03.1999 року позов ОСОБА_3 задоволений частково - визнано недійсним ордер, виданий виконкомом Куликівської сільської ради народних депутатів Полтавського району та області від 18.08.1995 року № 30 на ім'я ОСОБА_5 на жиле приміщення по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області, виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з вказаної квартири, зобовязано КСП імені Благоєва надати їм інше житлове приміщення площею 53 кв.м, а ОСОБА_3 - квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області, в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено (справа № 2-101/99, том 1, а.с. 358-362).

Ухвалою Полтавського обласного суду від 08.04.1999 року в задоволенні касаційних скарг ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відмовлено, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року залишено без змін (справа № 2-101/99, том 1, а.с. 371-372).

Постановою президії Полтавського обласного суду від 04.02.2000 року частково задоволений протест заступника Генерального прокурора України, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року та ухвала судової колегії Полтавського обласного суду від 08.04.1999 року змінені в частині надання жилого приміщення сім'ї ОСОБА_5, виклавши в цій частині в наступній редакції: "Зобовязати КСП ім. Благоєва Полтавського району надати ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 інше житлове приміщення, яке за розміром не менше за те, яке вони займали до вселення в спірну квартиру"(справа № 2-101/99, том 1, а.с. 384-391).

Вказане судове рішення було звернуто до виконання.

Постановою державного виконавця від 24.12.2002 року замінено боржника у виконавчому провадженні КСП ім. Благоєва на Куликівську сільську раду, на баланс якої передано обєкти соціального побуту, які перебували на балансі КСП ім. Благоєва, в тому числі житловий фонд (а.с. 11).

В порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України судом встановлено, та не заперечувалось учасниками процесу, що на примусовому виконанні у ВДВС Полтавського РУЮ та згодом в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-101 від 27 вересня 2000 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_3 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка, Полтавського району, Полтавської області.

08.02.2001 року державним виконавцем ВДВС Полтавського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Виконавче провадження зупинялось на час вирішення питання про передачу житлового фонду КСП ім. Благоєва на баланс Куликівської сільської ради та згодом відновлювалось.

На підставі рішення виконавчого комітету Куликівської сільської ради від 04 вересня 2002 року обєкти соціального побуту, які перебували на балансі КСП ім. Благоєва, прийнято у комунальну власність сільської ради.

Постановою державного виконавця від 24.12.2002 року замінено боржника у виконавчому провадженні КСП ім. Благоєва у звязку з прийняттям господарським судом Полтавської області рішення про скасування державної реєстрації на Куликівську сільську раду, на баланс якої передано обєкти соціального побуту, які перебували на балансі КСП ім. Благоєва, в тому числі житловий фонд.

Під час здійснення виконавчого провадження державні виконавці ВДВС Полтавського РУЮ та Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ протягом 2001-2005 років неодноразово зверталися до Ленінського районного суду м. Полтави з поданнями про встановлення порядку виконання судового рішення, зміну способу і порядку виконання судового рішення у звязку неможливістю його виконання в частині виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з квартири по вул. Калініна в с. Куликівка, Полтавського району Полтавської області, про зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_3 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка, Полтавського району Полтавської області та рішення суду про зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 інше житлове приміщення, яке за розміром відповідає вимогам ст.ст. 47,48 Житлового кодексу України, але не менше за те, яке вони займали до вселення в спірну квартиру, через відсутність вільного житла на території Куликівської сільської ради. В задоволенні подань державних виконавців суд відмовляв з різних підстав.

Постановою начальника Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 14.08.2007 року прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-101, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_3 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району у з підстав, передбачених п. 11 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Проте ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.11.2007 року вказана постанова була скасована.

22.02.2008 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ винесено постанову про відновлення провадження, у звязку з невиконанням судового рішення на голову Куликівської сільської ради державним виконавцем накладений штраф, проте незважаючи на ці заходи рішення Ленінського районного суду виконане не було, про що державним виконавцем 25.07.2008 року складений відповідний акт.

30.09.2008 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів № 2-101, виданих Ленінським районним судом м. Полтави на підставі рішення суду від 10.03.1999 року. Постанови державного виконавця були оскаржені до суду стягувачем ОСОБА_3, але ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2008 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.12.2008 року, в задоволенні скарги ОСОБА_3 було відмовлено з посиланням на те, що обставини справи та докази дають підстави вважати, що постанови про закінчення виконавчого провадження були прийняті державним виконавцем відповідно до вимог Закону та в межах повноважень державного виконавця (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99), а.с. 57-60).

Крім того, судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Полтавського районного управління юстиції ОСОБА_9 від 2.04.2015 року повернуто стягувачу ОСОБА_3 виконавчий лист № 2-101/99 виданий 14.02.2008 року про зобовязання Куликівської сільської ради надати ОСОБА_3 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району Полтавської області у звязку з тим, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або аналогічне майно, яке можливо надати в рахунок виконання рішення суду (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99),а.с. 15).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції ОСОБА_9 від 18.11.2015 року відкрито виконавче провадження № 49326434 про примусове виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року (виконавчий лист № 2-101/99, виданий 14.02.2008 року) (а.с. 4, 5).

Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті. Аналогічні положення містить ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 373 ЦПК України і ст.121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З пояснень учасників процесу та оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження, що були надані державним виконавцем, встановлено, що на час розгляду поданої ОСОБА_3 заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду виконавче провадження № 49326434 не закінчено. Згідно пояснень державного виконавця, та оглянутих судом матеріалів виконавчого провадження, за період з 18.11.2015 року (дня відкриття виконавчого провадження № 49326434) по теперішній час, державним виконавцем були направлені в грудні 2015 року та січні 2016 року 2 запити до Куликівської сільської ради Полтавського району щодо наявності майна, а також складений 25.12.2015 року та 25.03.2016 року акт про відсутність майна, яке підлягає стягненню. Крім того, 13.05.2016 року складений акт, який підтверджує відсутність вільного нерухомого майна, з перевіреного переліку обєктів, що перебувають на балансі, а 29.11.2016 року акт, згідно якого ОСОБА_3 були запропоновані приміщення, від яких він відмовився у звязку з їх невідповідністю вимогам до житлових приміщень. Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на балансі Куликівської сільської ради відсутні інші приміщення, що можуть бути запропоновані ОСОБА_3 Вказані обставини стали підставою для звернення ВДВС до суду.

В той же час, порушуючи питання про зміну способу виконання рішення суду, заявник в поданій заяві наводить загальні формулювання та не зазначає конкретний спосіб виконання рішення суду, який має бути встановлений судом, із зазначенням боржника, стягувача, конкретного розміру грошового стягнення та обґрунтування його розрахунку.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин, заявнику та іншим учасникам процесу розяснені їх права та обовязки, а також положення ст. 11 ЦПК України щодо необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, учасникам судового розгляду, зокрема представнику заявника, було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання. В той же час на запитання суду представник заявника пояснив, що клопотань або інших доказів в обґрунтування поданої заяви в нього немає.

За таких обставин суд вважає, що заявник не навів належного обґрунтування та підстав для встановлення саме такого способу виконання судового рішення як грошове стягнення замість передачі майна в натурі, при цьому не навівши конкретного розміру та розрахунку розміру грошового стягнення.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до п.40 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року, яке набуло статусу остаточного 19 листопада 2012 року, навіть якщо заявник і мав захищене законом право вселитися та проживати у квартирі, про яку йдеться, вона не стала його житлом в розумінні ст. 8 Конвенції, у звязку з чим в п.41 Рішення зазначено про відхилення скарги в цій частині відповідно до п.п. а п.3 та п.4 ст. 35 Конвенції.

Згідно п.46 цього Рішення заявник вимагав 8000 євро відшкодування моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю провадження щодо його житлового позову. Він також вимагав 37355 євро відшкодування матеріальної шкоди, як компенсацію вартості квартири, реалізувати право володіння якою він так і не міг.

Відповідно до п. 48 цього рішення Суд, належним чином врахувавши свої висновки у цій справі, зазначає, що найвідповіднішою формою відшкодування буде виконання судового рішення від 10 березня 1999 року, яким було підтверджено право заявника на оренду квартири. Таким чином заявник буде, наскільки це можливо, повернутий у становище, яке мав до порушення ст. 6 Конвенції. Крім того, Суд не має жодних сумнівів у тому, що заявник зазнав страждань та розчарування через встановлені порушення. Здійснюючи оцінку на засадах справедливості, він присуджує заявнику 5000 євро відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до резолютивної частини Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року, яке набуло статусу остаточного 19 листопада 2012 року, Суд одноголосно:

1. Оголошує скаргу щодо надмірної тривалості провадження щодо житлового позову прийнятою, а решту скарг у заяві неприйнятною.

2. Постановляє, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у звязку з тривалістю провадження;

3. Постановляє, що а) упродовж трьох місяців держава-відповідач має сплатити заявнику 5000 (пять тисяч) євро відшкодування моральної шкоди, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватися; ця сума має бути конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

б) зі спливом зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначену вище суму нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти;

4. Відхиляє решту вимог заявника щодо справедливої сатисфакції (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99), а.с. 4-10). У звязку з цим, посилання в поданій заяві на невиконання Рішення Європейського суду з прав людини у вказаній справі, як на підставу для зміни способу виконання рішення суду від 10.03.1999 року не обґрунтовується обєктивними даними.

Крім того, відповідно до останнього абзацу п.3 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року виконання рішення, ухвали суду є невідємною частиною судового процесу, нове провадження за заявою, поданням щодо виконання судового рішення не відкривається.

У звязку з цим, відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, при розгляді цієї заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 10.03.1999 року, суд враховує висновки і мотиви, з яких були скасовані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, викладені в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року за наслідками касаційного розгляду справи за заявою ОСОБА_3 від 31.01.2014 року про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 10.03.1999 року в одній тій самій цивільній справі. Відповідно до вказаної ухвали, постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_3 про зміну способу виконання судового рішення, суд першої інстанції замість зобовязання надати житло, стягнув грошову компенсацію, змінивши таким чином рішення по суті, що був не вправі робити (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99), а.с. 20-21).

Також суд враховує висновки, викладені в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2016 року за наслідками касаційного розгляду справи за заявою ОСОБА_3 про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 10.03.1999 року в одній тій самій цивільній справі (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99). Відповідно до вказаної ухвали, зміна способу виконання судового рішення з повернення майна (відновлення становища, яке існувало до порушення п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України) на стягнення його вартості (відшкодування майнової шкоди п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України) фактично є зміною рішення по суті та самостійно змінюється спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України. Враховуючи, що запропонований заявником спосіб виконання судового рішення про стягнення з органу місцевого самоврядування на його користь коштів замість зобовязання вчинити дії з передачі йому квартири фактично змінить рішення суду по суті, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99) а.с. 246-247).

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, суд враховує правові позиції Верховного Суду України в конкретних справах, зокрема висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений в постанові у справі № 6-1829цс15 від 25.11.2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення, оскільки задовольняючи заяву про зміну способу виконання судового рішення з повернення майна (відновлення становища, яке існувало до порушення п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України) на стягнення його вартості (відшкодування майнової шкоди п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України) суди фактично змінюють рішення суду по суті та самостійно змінюють спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України.

У звязку з викладеним, подана в.о. начальника ВДВС Полтавського районного управління юстиції ОСОБА_4 заява про зміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року щодо зміни способу виконання рішення суду в частині зобов'язання Куликівської сільської ради надати ОСОБА_3 квартиру по вул. Калініна, в с. Куликівка, Полтавського району, Полтавської області на грошове стягнення, у розмірі вартості квартири, яку боржник зобов'язаний надати стягувачу не може бути задоволена судом, у звязку з її необґрунтованістю.

На підставі викладеного, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", Постанови Верховного суду України в справі № 6-1829цс15 від 25.11.2015 року, ст.ст. 2, 4, 5, 11, 36, 75 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 209-210, 338, 360-7, 373 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви в.о. начальника ВДВС Полтавського районного управління юстиції ОСОБА_4 про зміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Куликівської сільської ради, КСП імені Благоєва, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання ордерів недійсними, виселення та стягнення шкоди (виконавчий лист № 2-101/99) - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_10