АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 653/3588/16-ц Головуючий в І інстанції: Венглєвська Н.Б.
Провадження №22-ц/791/148/2017 Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Колісниченка А.Г.,

ОСОБА_1

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2016 року в справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Генічеський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту народження дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини посилаючись на те, що вона проживає в м. Донецьк та перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 16 січня 2016 року в пологовому будинку в м. Донецьк вона народила сина та зареєструвала народження дитини в органах самопроголошеної республіки ДНР. На даний час бажає зареєструвати дитину відповідно до вимог національного законодавства та отримати свідоцтво про народження українського зразка. В листопаді 2016 року, батько її цивільного чоловіка, ОСОБА_4 звернувся до Генічеського РВД РАЦС з заявою про реєстрацію народження сина, але йому було відмовлено через відсутність необхідних документів. На підставі вищевикладеного, заявниця просила суд встановити факт народження нею в пологовому будинку Калінінського району м. Донецьк 16 січня 2016 року сина ОСОБА_5.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким заяву задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, неповне зясування обставин справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту народження дитини, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту народження дитини, а надана ксерокопія медичного свідоцтва про народження дитини видано на тимчасово окупованій території, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження факту народження дитини заявника, оскільки є недійсним та не створює правових наслідків.

Проте із вказаними висновками суду погодитися не можна у зв'язку з наступним.

Згідно з частиною 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення ( п. 5 ч.2 ст. 234 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пп. 1, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

За правилами п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257 -1 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та зазначеної вище постанови Верховної Ради України до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.

Ураховуючи те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, на якій не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану України, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» від 07 листопада 2014 року № 1085 (з наступними змінами, внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 травня 2015 року № 482-р), зокрема, місто Донецьк, у якому заявниця постійно проживає і в пологовому будинку народила дитину.

Згідно з пп.1 пункту 1, пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» (зі змінами, внесеними наказом Міністерства юстиції № 1351/5 від 28 липня 2015 року), доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян на території Донецької області в місті Донецьку, - тимчасово припинено до закінчення антитерористичної операції на сході України. Зокрема, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Обовязок батьків невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану встановлений ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч.1ст.144 Сімейного кодексу України.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно з підпунктом «а» пункту 2 глави 1 «Державна реєстрація народження фізичної особи та її походження» розділу III «Державна реєстрація окремих актів цивільного стану» Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 (із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства юстиції України від 17 березня 2011 року № 814/5, від 06 червня 2013 року № 1113/5), підставами для проведення державної реєстрації народження дитини, яка народжена в закладі охорони здоровя, є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Судом установлено, що ОСОБА_2 народила дитину в закладі охорони здоровя. Проте надати органу державної реєстрації актів цивільного стану медичне свідоцтво про народження затвердженої форми № 103/о не має можливості, оскільки зареєстрована та постійно проживає в місті Донецьку, тобто на території, на якій органи державної влади України з 2014 року не здійснюють свої повноваження.

Крім того, в місті Донецьку народилася дитина, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення факту народження.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для державної реєстрації народження дитини.

На підтвердження факту народження дитини заявницею надано копію медичного свідоцтва про народження № 780/990, яке видане 16.01.2016 року Донецьким клінічним територіальним медичним об'єднанням міністерства охорони здоров'я Донецької народної республіки(форма № 103/у), згідно з яким ОСОБА_2 в пологовому відділені ДОКТМО 16 січня 2016 року о 15 годині 15 хвилин народила хлопчика вагою 3290 грамів (а.с.5).

Зазначене свідоцтво за своєю формою та реквізитами повністю співпадає з медичним свідоцтвом про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545.

02 листопада 2016 року Генічеський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській областівідмовив ОСОБА_4, який є батьком цивільного чоловіка заявниці (а.с.4, 9-10, 11) у державній реєстрації народження дитини чоловічої статі ОСОБА_5, народженої 16 січня 2016 року, з тих підстав, що предявлений заявником медичний документ (копія медичного свідоцтва про народження № 780/990, яке видане 16.01.2016 року Донецьким клінічним територіальним медичним об'єднанням міністерства охорони здоров'я Донецької народної республіки(форма № 103/у) виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (ас.12).

Згідно з частиною 4 ст. 10, ст. 235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Той факт, що дитина, яку ОСОБА_2 народила 16 січня 2016 року, є живою, підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6, який народився 16 січня 2016 року і матірю якого є ОСОБА_2, що видано органами окупаційної влади, а саме, Калінінським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки 02 лютого 2016 року (ас.7).

Відповідно до вимог частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, але який регулює подібні за змістом відносини, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, як медичне свідоцтво про народження, так і свідоцтво про народження ОСОБА_6, який народився 16 січня 2016 року і матірю якого є ОСОБА_2, що видані органами окупаційної влади, є недійсними та не створюють правових наслідків.

Проте, відхиляючи надане заявницею медичне свідоцтво про народження, що видано закладом охорони здоровя на тимчасово неконтрольованій державною владою території, та не має відповідних реквізитів та печатки медичного закладу України, суд першої інстанції не врахував, що:

- відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі;

- згідно з консультативним висновком «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду (ООН), документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд першої інстанції не взяв до уваги і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоровя), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд не врахував, що встановлення факту народження дитини необхідно заявниці для реєстрації народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про народження дитини з метою забезпечення прав та інтересів дитини, яка є громадянином України, але народилася на території, яка є тимчасово окупованою.

Доводи апеляційної скарги про неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права є обґрунтованими.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що заявниця, як мати дитини, має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Досліджені судом докази у їх сукупності підтверджують факт народження заявницею ОСОБА_2 10 березня 2016 року дитини чоловічої статі. Для проведення державної реєстрації народження дитини дійсно є об'єктивні перешкоди.

Встановлення факту народження дитини породжує юридичні наслідки - надасть можливість громадянці України ОСОБА_2 зареєструвати в державному органі України народження дитини та отримати свідоцтво про народження її сина.

З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та її дитина, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території.

Враховуючи зазначене, оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини.

Ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню на підставі ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 257-1, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2016 рокускасувати, ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянкою України, в пологовому будинку Калінінського району м.Донецька 16 січня 2016 року сина ОСОБА_5.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає чинності після проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у касаційному порядку.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: Колісниченко А.Г.

ОСОБА_1