АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Шевченко Т.М.
№22-ц/796/ 843/2017 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Левенця Б.Б., Слободянюк С.В.,

за участю секретаря Гоін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 10 937,01 грн. матеріальної шкоди та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що 20 березня 2016 року о 09 год. 20 хв. на вул. Фізкультури, 9 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля НОМЕР_1, який зазнав механічні пошкодження.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «АХА страхування» на підставі полісу № АЕ/3705660, у зв'язку з чим 06 червня 2016 року позивач звернувся із заявою про страхове відшкодування.

Згідно звіту № 193 від 11.04.2016 р. вартість матеріального збитку власника автомобіля НОМЕР_1 складає 23 320,70 грн. та вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 37 532,49 грн.

14 червня 2016 року ПрАТ «СК «АХА страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 26 595,48 грн. (26 245,48 + 350 грн.)

Проте, реальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Greatwall» номерний знак НОМЕР_1 складає 37 532,49 грн., а сума страхового відшкодування, яку сплатило ПрАТ «СК АХА страхування», є недостатньою для повного покриття завданих позивачу збитків.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 529 грн. 07 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 551 грн. 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що позиція Верховного Суду № 6-2808цс15 розповсюджуватись лише на випадки відшкодування шкоди у разі загибелі людини внаслідок ДТП з участю забезпеченого транспортного засобу, що є предметом даної справи у провадженні Верховного Суду України, у змісті даної Постанови ВСУ вказано, що з огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Крім того, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2, яким він керував на підставі довіреності - ОСОБА_3 - застрахована на підставі Полісу № АЕ/3705660, виданого AT «СК «АХА Страхування» (чинний з 22.08.2015 по 21.08.2016), копія якого була надана суду першої інстанції. Ліміт відповідальності за цим полісом складав: за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100 тисяч гривень, майну - 50 тисяч гривень.

Таким чином, обов'язок власника транспортного засобу щодо страхування цивільно-правової відповідальності був виконаний повною мірою, а транспортний засіб - BMW5201 Д.Н.З НОМЕР_2 , яким він керував під час ДТП 20.03.2016 p., був забезпечений повною мірою. Розмір завданої потерпілому шкоди (як визначеної Звітом про оцінку, так і визначеної калькуляцією на ремонт автомобіля НОМЕР_1) знаходиться в межах страхової суми (ліміту відповідальності) за даним полісом.

Підставою для визначення розміру відшкодування шкоди, завданої майну позивача є Звіт № 193 про оцінку автомобіля НОМЕР_1, складений ФОП ОСОБА_4 При цьому суд першої інстанції з незрозумілих підстав прийняв за доведений розмір матеріальної шкоди у вигляді витрат на ремонт автомобіля всупереч реальній ринковій вартості таких послуг.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль позивача на день розгляду справи в суді відновлений, а тому реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи є сума витрат, понесених позивачем на його відновлення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 30 березня 2016 року приблизно о 09 год. 20 хв. на вул. Фізкультури, 9 в м. Києві з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_4, сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій зазнав пошкоджень автомобіль НОМЕР_1, що належить позивачу.

Відповідно до Постанови Голосіївського районного суду міста Києва по справі № 752/5416/16-п від 11.05.2016 p. причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало те, що ОСОБА_1.30.03.2016 р., керуючи технічно справним ТЗ «BMW», д.р.н. НОМЕР_2, рухаючись в місті Києві по вулиці Фізкультури в районі будинку 9, перед початком руху, виїжджаючи з місця стоянки, не переконався в безпечності маневру, створив перешкоду учасникам руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з ТЗ «GREATWALL», д.р.н. НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень автомобілів.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «АХА страхування» на підставі полісу № АЕ/3705660.

06 червня 2016 року в порядку, передбаченому законодавством, позивач звернувся до ПрАТ «СК «АХА страхування» щодо відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

14 червня 2016 року ПрАТ «СК АХА страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 26 595,48 грн. (26 245,48 + 350 грн. послуги евакуатора).

Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, позивач здійснив замовлення проведення експертної оцінки пошкодженого автомобіля.

Так, згідно Звіту № 193 від 11.04.2016 року виконаного ФОП ОСОБА_4, вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) ТЗ «GREATWALL», д.р.н. НОМЕР_1 складає 27 320,70 грн. та вартість відновлювального ремонту ТЗ «GREATWALL», д.р.н. НОМЕР_1 складає 37 532,49 грн.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до Акту виконаних робіт «Автоберег» № AB-0004368 від 30.06.2016 p. на суму 32 870 грн. 06 коп., рахунку - заказу № АБ-0004686 від 30.06.2016 p. на суму 2 254,49 грн., квитанції від 01 липня 2016 року на суму 6 274,58 грн. та на суму 2 254,49 грн. автомобіль позивача було відремонтовано.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15.

Отже, позивач має право вимоги до винуватця ДТП - ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення 8 529,07 грн. реальних збитків, оскільки автомобіль було відремонтовано.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді