Провадження № 22ц/784/217/17 Суддя першої інстанції Андрощук В.В.
Справа№2-3682/11 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

5 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Кушнірової Т.Б.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю представника державної виконавчої служби - Романчука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року за поданням державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

В С Т А Н О В И Л А:

22 листопада 2016 року головний державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ( надалі - ДВС) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України

Свої вимоги ДВС мотивувало тим, що на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження відкрите за виконавчим листом, виданого 19 вересня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості в розмірі 212 016,70 грн. та судових витрат; виконавчим листом, виданим 24 грудня 2012 року тим же судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПриватБанк» кредитної заборгованості в розмірі 16 144,82 грн. та судових витрат; виконавчим листом, виданим 16 грудня 2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості в розмірі 20 318,84 грн. та судових витрат; виконавчим листом, виданим 15 грудня 2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 549 437,65 грн. та судових витрат.

Державний виконавець вказував, що ним вжито усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішень суду, однак, рішення судів не виконано. Проте, боржником не вжито ніяких дій, спрямованих на виконання рішень судів.

На думку, державного виконавця невжиття такого заходу надалі ускладнюватиме виконання судових рішень, а таке обмеження в подальшому сприятиме виконанню цих рішень, у зв'язку з чим просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішеннями Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року в задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі ДВС просила скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги подання в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника виконавчої служби, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи подання ДВС, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем не доведено, що боржник має реальну можливість виконати рішення суду, однак свідомо не виконує їх, тобто не доведено умислу боржника на ухилення від виконання судових рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII (далі - Закон № 3857-XII).

В силу ст.1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом та в'їхати в Україну.

Випадки обмеження такого права громадян України встановлені ст.6 Закону: зокрема, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду особи за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів за поданням державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у Заводському ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження відкрите за виконавчим листом у справі № 2-176/13, виданого 19 вересня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості в розмірі 21 2016,70 грн. та судових витрат; виконавчим листом у справі № 2-1788/12, виданого 24 грудня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПриватБанк» кредитної заборгованості в розмірі 16 144,82 грн. та судових витрат; виконавчим листом у справі № 2-120/14, виданого 16 грудня 2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості в розмірі 20 318,84 грн. та судових витрат; виконавчим листом у справі № 2-127, виданого 15 грудня 2011 року тим же судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 549 437,65 грн. та судових витрат (а.с. 23).

Загальна сума заборгованості становить 821 552,50 грн.

05 січня 2012 року, 15 лютого 2013 року, 02 березня 2015 року, 14 березня 2016 року, 14 березня 2016 було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, які направлені сторонам виконавчого провадження (а.с.24,28,30,35,38).

У зв'язку з тим, що боржник рішення суду у строк, наданий державним виконавцем, не виконав 18 лютого 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 22).

14 березня 2016 року, 28 вересня 2016 року боржнику надсилались виклики про явку до відділу, які він отримав, однак до відділу не з'явився, причини неявки не повідомив (а.с.21,34 зворот).

24 жовтня 2016 року боржнику направлено вимогу державного виконавця про надання 4 листопада 2016 року державному виконавцю безперешкодного доступу для проведення опису та арешту майна за адресою: АДРЕСА_1. Виходом за вказаною адресою двері ніхто не відчинив (а.с. 19).

Згідно відповіді на запит ОАДБ УМВС України в Миколаївській області боржник у 2014 р виписався в Хмельницьку область с. Вороновці (а.с. 16).

На запит державного виконавця Державна прикордонна служба України надіслала витяг із наявною у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону ОСОБА_3 (а.с. 4).

Отже, за змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Цим Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За такого суд першої інстанції, з огляду на встановлені обставини та надані докази дійшов правильного висновку про відсутність доказів, що боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання, тобто вчиняв або не вчиняв будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадження, коли виконати цей обов'язок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборна сила, події тощо).

Більш того, матеріали подання не містять достатньо даних, що свідчать про місце знаходження боржника, оскільки за даними ОАДБ УМВС України в Миколаївській області боржник у 2014 р виписався в Хмельницьку область с. Вороновці. Інших даних, що підтверджують місце знаходження боржника та вжиття заходів з боку державного виконавця про встановлення місця перебування останнього матеріали справи не містять.

Застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань з метою сприяння виконанню судових рішень, як просить державний виконавець, наведеними нормами матеріального та процесуального права не передбачено.

Доводи, наведені в скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоді заявника з висновком суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала районного суду постановлена з дотримання норм процесуального законодавства, а тому підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відхилити, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.І. Козаченко

Т.Б. Кушнірова