Справа № 142/1141/16-ц Провадження № 22-ц/772/92/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 2 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Матківської М.В., Іващука В.А.

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 відділення Могилів-Подільської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області, за участю третьої особи на стороні відповідачів ОСОБА_5 районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, про визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту та виключення з акту опису,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2М та ОСОБА_3 звернулись до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року їх сина, відповідача у справі, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. І85 КК України, ч. І ст. 304, ст. 70, 75 КК України до 3-х років позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Автомобіль БМВ-523І, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1996 року випуску, що належить ОСОБА_4, конфісковано в дохід держави, як засіб вчинення кримінального правопорушення. 14 липня 2016 року старшим державним виконавцем Піщанського районного відділу Державної виконавчої служби описано та накладено арешт на цей автомобіль.

Позивачі зазначили, що право власності на спірний автомобіль дійсно зареєстровано за ОСОБА_4, але дане майно фактично є спільною сумісною власністю позивачів та ОСОБА_4, оскільки було придбано ними у листопаді 2013 року за спільні кошти, 70 000 грн., та в інтересах сімї. Тому їм належить по 1/3 частки автомобіля, на який накладено арешт.

Враховуючи наведені обставини, позивачі, враховуючі уточнені позовні вимоги, просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, стягнувши із них солідарно на користь держави компенсацію вартості 1/3 частці автомобіля 20 367 грн. 33 коп., та зняти арешт із цього автомобіля, виключивши його з опису.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, ухваливши нове про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки висновки суду не відповідають встановленим ним обставинам справи, суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що позивачами не надано достатніх доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль є їх спільною сумісної власністю, зокрема угоди про створення ними із сином цієї спільної сумісної власності.

Із такими висновками суду не можна погодитись з огляду на таке.

У суді першої інстанції ОСОБА_4 та представник ОСОБА_5 відділення Могилів-Подільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області ОСОБА_6 визнали позов повністю, тому з огляду на положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд повинен був або ухвали рішення про задоволення позову, або, якщо на думку суду таке вирішення суперечить закону або порушує права інших осіб, постановити ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, вказавши в чому конкретно воно полягає, і тільки після цього продовжити судовий розгляд, однак цього не зробив, чим порушив вказану норму процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент звернення до суду з позовом) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч. 1 ст. 321 ЦК України)

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У пункті 15 постанови Пленуму № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» ВСС України розяснив, що у справах про зняття арешту з майна, що становить спільну сумісну власність членів сімї, частка боржника визначається відповідно до правил ст. 357 ЦК України.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України).

У п.16 цієї ж постанови Пленум ВСС України розяснив, що у випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (частина друга статті 183 ЦК), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі (за відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до правил статей 321, 358, 364 ЦК, враховуючи, що згідно із законодавством суд вирішує спори учасників спільної сумісної власності щодо розпорядження та користування майном. Тому не слід розглядати як протиправне позбавлення права власності присудження грошової чи іншої матеріальної компенсації за частку у спільній сумісній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

При цьому суд з урахуванням конкретних обставин може зняти арешт із цієї речі і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь особи грошову чи іншу матеріальну компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити арешт речі, зобовязавши відповідні територіальні органи Державної фіскальної служби України або юридичну особу виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Так, із матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки БМВ-523І, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на імя ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстраціє цього транспортного засобу (а.с. 16). Згідно інформації, наданої територіальним сервісним центром № 0544, вказаний автомобіль був зареєстрований ОСОБА_4 у Крижопільському ВРЕР 23 листопада 2013 року на підставі довідки-рахунку № ВАІ125851 від 20 листопада 2013 року (а.с. 90).

Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. І85 КК України, ч. І ст. 304, ст. 70, 75 КК України до 3-х років позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Вказаний автомобіль конфісковано в дохід держави, як засіб вчинення кримінального правопорушення.

14 липня 2016 року старшим державним виконавцем Піщанського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 описано та накладено арешт на цей автомобіль, про що складено акт опису й арешту майна (а.с 17).

Згідно висновку оцінювача про ринкові вартість, ринкова вартість спірного автомобіля станом на 2 серпня 2016 року складає 61 102 грн. (а.с. 36).

Позивачі у справі та ОСОБА_4 є сімєю та спільно проживають з дня народження ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 (а.с. 89), даними його паспорту, відомостями з домової книги (а.с. 19), довідкою № 1045 від 19 липня 2016 року, виданою ОСОБА_5 селищної ради, про те, що вказані особи є сімєю та спільно проживають за однією адресою з 1993 року (а.с. 88).

На час придбання спірного автомобіля та до нього, всі члені сімї Байди були працевлаштовані та отримували заробітну плату, зокрема, ОСОБА_2 у період з 1 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року отримав доходи (із врахуванням податку) у розмірі 154 657 грн. 63 коп. (а.с. 21); заробітна плата ОСОБА_3 за 2012 - 2013 року склала 30 323 грн. 32 коп. (а.с. 23). Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_4 з 1 листопада 2012 року по 20 березня 2014 року також заробляв працею собі на прожиття, а отже і отримував заробітну плату, оскільки працював монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій 3 розряду на висоті (а.с. 24). У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 відділення Могилів-Подільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області ОСОБА_6, що за їх даними розмір його заробітної плати за 2013 рік склав 36 857 грн. (із врахуванням податку).

Із наданих суду першої інстанції свідчень ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 вбачається, що сімя Байди мала намір придбати автомобіль, придбаний автомобіль зареєстрували на сина, який ним користувався за дозволом батька, у подальшому, інколи, з метою заробітку, використовував цю машину для перевезення пасажирів. Ніхто зі свідків не підтвердив факт того, що автомобіль був придбаний безпосередньо ОСОБА_4 і для власних потреб.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини, можна дійти беззаперечного висновку про те, що спірний автомобіль, враховуючи майновий стан самого ОСОБА_4, не міг бути придбаний ним особисто і лише для власних потреб. Встановлені обставини свідчать про протилежне, що також узгоджується з показами свідків, що автомобіль був придбаний сімєю Байди за спільні кошти і для потреб всіх членів сімї, що за своєю правовою природою, з огляду на положення ст. 368 ЦК України, є спільною сумісною власністю цих осіб, оскільки інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Частки цих осіб на рухоме майно, автомобіль, враховуючи положення наведених вище правових норм та розяснень, є рівними.

Враховуючи, що в акт опису та арешту майна включено весь автомобіль, а він перебуває у спільній сумісній власності, та в розумінні ст. 183 ЦК України є неподільною річчю, тому, з урахуванням обставин справи, позов слід задовольнити, визнати за позивачами право спільної сумісної власності на спірний автомобіль, виключити його з акту опису та арешту майна та стягнути з позивачів у дохід держави матеріальну компенсацію за частку, що припадає ОСОБА_4, розмір якої становить 1/3 частини автомобіля (20 367 грн. 33 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити, рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 відділення Могилів-Подільської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області, за участю третьої особи на стороні відповідачів ОСОБА_5 районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, про визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту та виключення з акту опису задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на автомобіль марки БМВ-523І, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на імя ОСОБА_4, ринковою вартістю 61 102 грн., стягнувши солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави компенсацію вартості 1/3 частини цього автомобіля, а саме 20 367 грн. (двадцять тисяч триста шістдесят сім гривень) 33 коп.

Виключити з акту опису та арешту майна від 14 липня 2016 року, складеного старшим державним виконавцем Піщанського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7, автомобіль марки БМВ-523І, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1996 року випуску (у вказаному акті опису та арешту майна помилково вказано 1998 рік випуску), номер кузова НОМЕР_2, зареєстрований у Крижопільському ВРЕР ДАІ 23 листопада 2013 року за ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : М.В. Матківська

ОСОБА_11