АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/6385/17 Головуючий у 1-й інстанції - Осаулов А.А.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/8654/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та управлінню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району м. Києва», третя особа: ОСОБА_3, про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та управлінню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району м. Києва», третя особа: ОСОБА_3, про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та управлінню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району м. Києва», третя особа: ОСОБА_3, в якому просила стягнути з Комунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та управлінню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району м. Києва» на її користь відшкодування фактичних витрат, понесених нею для відновлення її пошкодженого автомобіля в сумі 21 752,09 грн.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України та виходив з того, що набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.09.2016 року, яким було розглянуто такі ж самі вимоги, а саме про той же самий предмет спору між тими ж самими сторонами і з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року, яке набрало законної сили 19.11.2016 року, позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та управлінню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району м. Києва», третя особа: ОСОБА_3, про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та управлінню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану транспортному засобу внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 62 354,34 грн., завдані збитки у розмірі 16 00 грн., а всього - 63 954,34 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що позивач просила стягнути грошові кошти різниці між фактично понесеними нею збитками та сплаченим страховим відшкодуванням - 84 106,43 грн. (134 106,43-50 000), проте суд задовольнив позов частково та за відсутності інших доказів стягнув суму матеріальної шкоди, виходячи із визначеної експертним шляхом суми в розмірі - 112 354,34 грн. (висновок експерта № 169-2016 від 03.03.2016 року ТОВ «Незалежна експертно - асистуюча компанія»).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з новим позовом позивач просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування фактичних витрат, понесених для відновлення пошкодженого автомобіля в сумі 21 752,09 грн. та в обґрунтування позовних вимог посилається на рахунки - фактури та квитанції про їх сплату, які до першого позову не надавалися, в суді першої інстанції не досліджувалися.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до змісту Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-79цс15, провадження у справі може бути закрито з підстав наявності рішення в іншій справі, що набрало законної сили, у разі, коли в обох справах є тотожними одночасно сторони, підстави і предмет позову.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, не є тотожним новому позову, оскільки не співпадають предмет і підстави позову колегія суддів не приймає до уваги враховуючи наступне.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник позивача підтвердив ту обставину, що вимога про відшкодування фактичних витрат, понесених для відновлення пошкодженого автомобіля в сумі 21 752,09 грн. була заявлена у справі № 761/18798/16-ц, однак позивачем не було надано доказів на підтвердження даної вимоги, а саме не надано до суду квитанцій, які необхідно було забрати з СТО, тому суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення 21 752,09 грн., рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року до апеляційного суду не оскаржували, а вирішили подати новий позов, додавши до позову квитанції про понесені витрати, які не надали при розгляді справи за вперше поданим позовом.

Представник позивача пояснив в апеляційному суді, що оскільки відмовляючи у стягненні 21 752 грн. 09 коп. у справі № 761/18798/16-ц суд послався на відсутність доказів в частині вимог про стягнення цієї суми, позивач вирішив звернутись з даним позовом, долучивши докази не надані при розгляді аналогічного позову вперше.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у справі Брумареску проти Румунії однією з основних складових верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким, зокрема, остаточне рішення судів у вирішеній ними справі не може піддаватись сумніву.

В п.34 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначено, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Таким чином, після набрання рішенням суду законної сили, заявлення в суді позовних вимог між тими самими сторонами про той же предмет і з тих самих підстав у зв'язку з ненаданням доказів при першому розгляді справи порушує принцип юридичної визначеності та суперечить вимогам процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: