Справа № 481/1271/16-ц
Провадж.№ 2/481/51/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

05.01.2017 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Вжещ С.І.,

при секретарі Юхименко Т.М.,

за участю

представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нього,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці Пушкіна 64 в місті Новий Буг Миколаївської області, укладений між нею та ОСОБА_3 27.01.2013 року та визнати за нею позивачкою право власності на вказаний житловий будинок.

В обґрунтування позову позивачка вказувала про те, що у 2007 році між ними виникла усна домовленість про те, ОСОБА_3 продасть, а ОСОБА_2 купить житловий будинок. Відповідно до домовленості ОСОБА_2 передала 25.07.2007 року брату ОСОБА_3, ОСОБА_4 кошти в сумі 1000 гривень і 15.04.2008 року ОСОБА_5, батьку колишньої дружини відповідача ОСОБА_6 кошти в сумі 1250 гривень. ОСОБА_3передав ОСОБА_2 в користування житловий будинок.

ОСОБА_3звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_7 з заявою від 16.12.2010 року про посвідченню договору купівлі-продажу будинку, на що йому дана відповідь від 21.12.2010 року про необхідність особистої його участі під час укладення такої угоди.

27.01.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, не посвідчивши його нотаріально.

Посилаючись на те, що між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору, але нотаріально посвідчити цей договір не мають можливості, так як відповідач ухилився від такого оформлення, позивачка, у відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України, просила визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку від 27.01.2013 року.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, не повідомила про причини свого неприбуття.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 та дослідивши письмові докази, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст..41 Конституції України, ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст..328 ЦК України)

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч.1,2 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч.1 т.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві).

Відповідно до ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі - продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Продавцем за договором купівлі-продажу може бути будь-який учасник цивільних відносин, який відчужує майно, що знаходиться у його власності ( ст..658 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210,640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Отже, договір купівлі-продажу житлового будинку в силу ст..657 ЦК України підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст.220 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст.640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону( ч.ч.3,4 ст.334 ЦК України).

Аналогічні положення викладені в ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції чинній на час виникнення правовідносин).

Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований по вулиці Пушкіна 64 в місті Новий Буг Миколаївської області на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.1997 року посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 належить ОСОБА_3О.( а.с.6).

Державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на житловий будинок проведена 22.07.2009 року( а.с.7). Загальна вартість нерухомого майна 20701 гривня.

З технічного паспорта на житловий будинок, який належить ОСОБА_3 , вбачається його інвентаризаційна вартість, станом на 31.09.2009 року, яка становить 19346 гривень 20 копійок.

За розпискою від 25 лютого 2007 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 1000 гривень ( а.с.13)

За розпискою від 15 квітня 2008 року ОСОБА_5, отримав 1250 гривень за хату по вулиці Пушкіна 64 від ОСОБА_2А.( а.с.14)

Як видно з пояснень представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4 є братом відповідача, а ОСОБА_5 батьком колишньої дружини відповідача ОСОБА_6, з якою він (відповідач) розірвав шлюб 28.12.2004 року, про що надав копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ФП № 103586 від 28.12.2004 року.

Після передачі грошових коштів позивач не набула права власності на спірний житловий будинок.

16.12.2010 року відповідач, зібравши необхідні документи, в тому числі, дозвіл органу опіки і піклування Новобузької міської ради Миколаївської області від 30.11.2010 року на продаж будинку (а.с.12) звернувся до приватного нотаріуса з заявою про посвідчення договору купівлі-продажу будинку та, як видно з відповіді від 21.12.2014 року повідомлений про те, що повинен особисто зявитись до нотаріуса, з наявними документами, для встановлення змісту необхідної нотаріально посвідченої дії ( а.с.17).

27.01.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу нерухомості, житлового будинку, який розташований по вулиці Пушкіна,64 в місті Новий Буг Миколаївської області (а.с.18).

Відповідно до ч.3 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений , чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи не втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, стверджує про досягнення з відповідачем домовленостей щодо укладання договору купівлі-продажу спірного будинку та його виконання, хоча обставин, які б перешкоджали його нотаріальному посвідченню, не навела.

Договір купівлі-продажу домоволодіння від 27.01.2013 року був укладений у порушення вимог діючого цивільного законодавства, а саме: не дотримано вимог щодо нотаріального посвідчення даного договору; виконання договору (передача грошових коштів) було здійснено, до набуття ОСОБА_3 права власності на будинок( 22.07.2009 року) та розтягнено в часі - 25 лютого 2007 року, 15 квітня 2008 року, а грошові кошти в сумі 2250 гривень, як оплата за будинок, яка значно менша його вартості, за даними витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.11.2010 року ( 20701 грн.), передавались не власнику майна, а іншим особам; факт передавання житлового будинку та правовстановлюючих документів на нього покупцю належними письмовими доказами не зафіксовані та не підтвердженні, що ставить під сумнів виконання такого договору.

Виходячи з того, що представник позивачки не надав переконливих доказів щодо ухилення відповідача від обовязкового нотаріального посвідчення договору, враховуючи той факт, що можливість нотаріального посвідчення договору на теперішній час не втрачена, так як сторони правочину наявні, майно не змінило своїх властивостей та правовстановлюючі документи на майно є, нічого не перешкоджало та перешкоджає на даний час , відповідно до вимог ст.657 ЦК України, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці Пушкіна 64 в місті Новий Буг Миколаївської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Зазначене вказує на безпідставність позову, а тому він підлягає відмові в задоволенні.

Питання судових витрати вирішене відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 88, 209, 212, 213 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на нього , відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі неподання особами, які беруть участь у справі апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили.

Суддя