АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/2358/16-ц Головуючий суддя І інстанції Одарюк М. П.
Провадження № 22-ц/790/1285/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору та стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначає, що 14 липня 2016 року він завітав до офісу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» в м. Павлоград з метою придбання автомобіля ЗАЗ «Sens». Після ознайомлення з договором він погодився на викладені в ньому умови. Зі слів працівників ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто», та даних на інформаційному сайті, вартість автомобілю становить 3300 доларів США, у гривневому еквіваленті складала 82 500,00 гривень

Йому було роз'яснено, що автомобіль він отримає після сплати першого авансового внеску в сумі 16500,00 гривень на наступний день. Погодившись з умовами та прочитавши договір, він отримав квитанцію на сплату платежу, як розумів авансового платежу, на суму 16 500,00 гривень. 14 липня 2016 року він сплатив відповідачу на виконання умов договору платіж у розмірі 16500,00 грн.

Після сплати коштів у офісі йому повідомили про необхідність підписання договору. Підписавши договір та отримавши примірник з додатками він перечитав договір й зрозумів, що це не той договір, з примірником якого його знайомили, що в договорі зазначено несправедливі умови для лізингоодержувача.

Відповідно до цього договору фінансового лізингу № 005021 предметом договору став автомобіль ЗАЗ «Sens», двигун 1,3 МТ та вартість авто склала 6626,51 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 165000,00 гривень.

Він звернувся за роз'ясненнями до офісу фірми ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» та йому роз'яснили, що в продовж року необхідно сплатити суму 3313,25 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 82500 гривень, а якщо він буде платити в продовж 5 років, то сума буде згідно с додатком №1 до договору- 165000 гривень.

Автомобіль повинні були надати через день, це 15 липня 2016 року, але цього не сталося. В цей день йому передзвонили з невідомого номеру та повідомили, що автомобіль нададуть в понеділок - 18 липня 2016 року. Але в понеділок дозвонитися до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» не зміг, оскільки там ніхто не відповідав.

Зрозумівши, що умови підписаного договору є несправедливими та вкрай не вигідними для нього, він 18 липня 2016 року направив лист директору ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» Холодзинському P.C.. з вимогою розірвати договір та повернути кошти в розмірі 16500,00 грн. (як вважав - авансового платежу, бо в реквізитах не було розписано за що саме).

Ним отримано лист від Холодзинського P.C., котрий підтвердив укладання договору та сплату 16500,00 грн., та зазначив, що ця сума згідно з п. 9.7договору зарахована як Адміністративний платіж , який відповідно до умов договору поверненню не підлягає.

Вважає, що умови договору є несправедливими.

Також зазначає,що договір є недійсним, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства нотаріально посвідчений не був.

Відомості щодо наявності відповідної ліцензії у відповідача відсутні.

Просить визнати недійсним договір фінансового лізингу з додатками від 14 липня 2016 року № 005021, укладений з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» та стягнути грошову суму в розмір 16500 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проти позову заперечував. Вважають, що їх дії щодо укладеного договору є правомірними.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійним договір фінансового лізингу з додатками від 14 липня 2016 року № 005021 Договору фінансового лізингу, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ « Лізингова компанія « ВАШ АВТО».

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія « ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 16500 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, який відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що на момент укладення Договору ще не існує транспортного засобу, а тому нотаріуси не мають права посвідчувати договір непрямого Лізингу.

Не можна вважати, що між сторонами виникли орендні відносини і застосовувати нотаріальну форму до договору лізингу в момент його підписання. Орендні відносини, можливо, виникнуть набагато пізніше. Також невірним вважити договір лізингу договором купівлі-продажу і покладати на Лізингодавця обов'язки продавця.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним Законом, що регулює порядок надання фінансових послуг. Даний Закон визначає, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» є загальним Законом, тому не є порушенням вимог чинного законодавства відсутність більш детального опису предмету (колір, тип, тощо).

Повний обсяг фінансування зазначено у договорі та додатку №1. Застосування еквіваленту валюти не є одноособовою зміною зобов'язання.

Закон не передбачає погодження постачальника, оскільки купівля ТЗ буде відбуватися у майбутньому і невідома доля постачальника на момент підписання договору.

Також вважає, що визнання недійсним певних умов договору не тягне за собою визнання недійсним договору в цілому.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 14 липня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №005021, відповідно до умов якого предметом лізингу є автомобіль ЗАЗ «Sens» комплектації Comfort.

18 липня 2016 року ОСОБА_1 направлено вимогу товариству про розірвання договору та повернення коштів.

Від товариства надійшла відповідь, що з 25 липня 2016 року договір є розірваним, однак кошти у сумі 16500 грн., сплачені ОСОБА_1, повернення не підлягають, оскільки є адміністративним платежом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з обставин по справі та вимог закону, які регулюють спірні відносини.

У день укладання договору позивач сплатив відповідачеві 16500,00 грн., що підтверджується банківською квитанцією №ПН7316 (а.с. 31).

Відповідно до додатку 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 662 долари 65 центів.

При цьому згідно з пунктом 12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.

18 липня 2016 року позивач надіслав відповідачеві вимогу про повернення сплачених коштів у зв'язку з розірванням договору фінансового лізингу № 005021. ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» повідомив позивача про відсутність правових підстав для повернення адміністративного платежу та визнає договір розірваним з 25 липня 2016 року.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Судом встановлено, що згідно з укладеним між сторонами договору фінансового лізингу лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.1, 3.3.1 договору).

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 6626,51 доларів США з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення цього договору складало165000 грн. з ПДВ (пункт 8.2).

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3).

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долару США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5).

За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Суд установив, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 3.2.7, 12.1 договору).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до пункту 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

При цьому згідно з пунктом 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Відповідно до пункту 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобов'язаннями відповідає продавець.

Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (статті 808 ЦК України).

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, тому що в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідач не заперечує відсутність у нього такої ліцензії.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, за своєю правовою природою договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, то згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 14 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»» нотаріально посвідчено не було.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» - відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: