Провадження номер 2/741/493/17
Єдиний унікальний номер 741/1143/17
РІШЕННЯ

іменем України

05 вересня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, представляючи на підставі довіреності інтереси ОСОБА_5, подав до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/4 частини житлового будинку за набувальною давністю. Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що з 1999 року позивач проживає в житловому будинку, розташованому в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області, вул. Новоселиця, 45. Указаний житловий будинок був побудований дідом та бабою позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є нині покійними. За життя дід та баба позивача не оформили належним чином свої права на будинок. Рішенням Носівського районного суду від 09 червня 2017 року за позивачем визнано право власності на 1/4 частини житлового будинку №45 по вул. Новоселиця в с. Макіївка Носівського району у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер 14 вересня 2000 року. Цим рішенням встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв її син ОСОБА_8 Отже, ОСОБА_8 успадкував після смерті ОСОБА_7 1/2 частини спірного житлового будинку. Рішенням Носівського районного суду від 17 листопада 2016 року встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли його син ОСОБА_8, який подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, та онука ОСОБА_5, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_8 успадкували по 1/4 частини спірного житлового будинку після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_6 на час своєї смерті був зареєстрований та постійно проживав у спірному житловому будинку із своєю онукою ОСОБА_5 та правнукою ОСОБА_9, що підтверджується копією довідки Макіївської сільради. Після смерті ОСОБА_6 позивач безпосередньо володіє спірним нерухомим майном. Її володіння є добросовісним, відкритим, безперервним. ОСОБА_8 помер. Спадщину після його смерті прийняла дружина ОСОБА_3 Вона є відповідачем у справі, як правонаступник ОСОБА_8 ОСОБА_3 ніколи в спірному будинку не проживала, не брала участі в догляді за ним, не вчиняє жодних дій, які б свідчили про намір набуття права власності на нього. Саме тому представник позивача й звернувся до суду з позовом про визнання за ОСОБА_5 права власності на 3/4 частини житлового будинку в порядку набувальної давності.

У судове засідання позивач не зявилася, представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнала позовні вимоги та пояснила, що позивач дійсно з 1999 року проживає в спірному будинку, відкрито, безперервно та добросовісно володіє ним, зробила в будинку ремонт. Відповідач не має ніяких намірів оформляти право власності на будинок.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав позовні вимоги та пояснив, що він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та теоретично в майбутньому він є спадкоємцем 3/4 частини спірного будинку. Ні він, ні його мати ОСОБА_3 на майно не претендують, не заперечують проти визнання за позивачем права власності за набувальною давністю.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по вул. Новоселиця, 45, у с. Макіївка Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору та належав у рівних частинах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як членам колишнього колгоспного двору. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за життя не зареєстрували у встановленому порядку право власності на житловий будинок. Спадщину після смерті ОСОБА_7, яка померла 06 січня 1994 року, прийняв її син ОСОБА_8, тобто він успадкував належну їй 1/2 частини спірного житлового будинку. Ці обставини встановлені рішенням Носівського районного суду від 09 червня 2017 року №741/310/17 (а. с. 7-8).

Спадщину після смерті ОСОБА_6, який помер 14 вересня 2000 року, прийняли два спадкоємці першої черги за законом, а саме: син ОСОБА_8, який подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та онука ОСОБА_5, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Належну ОСОБА_6 1/2 частини спірного житлового будинку успадкували в рівних частинах (по 1/4 частини) ОСОБА_8 та ОСОБА_5 Ці обставини встановлені рішенням Носівського районного суду від 17 листопада 2016 року №741/1149/16 (а. с. 4-6). Цим же рішенням за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/4 частини житлового будинку, розташованого в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області по вул. Новоселиця, 45, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 14 вересня 2000 року.

ОСОБА_8 помер 01 грудня 2005 року, спадщину після його смерті прийняла дружина ОСОБА_3, що встановлено рішенням Носівського районного суду від 17 листопада 2016 року №741/1149/16 (а. с. 4-6).

Вищевказані судові рішення набрали законної сили.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не має наміру та бажання оформляти право на спадщину на 3/4 частини спірного будинку після смерті свого чоловіка ОСОБА_8

У судовому засіданні встановлено, що позивач після смерті ОСОБА_6, тобто з 14.09.2000, безпосередньо володіє спірним майном, постійно, безперервно з 1999 року проживає в будинку за адресою: вул. Новоселиця, 45, с. Макіївка Носівського району Чернігівської області, проводить ремонти. Місце її проживання також зареєстровано за цією адресою (а. с. 15). Крім пояснень представника позивача, відповідача, представника відповідача, вищевикладені обставини також підтверджуються сукупністю письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, а саме: довідкою Макіївської сільської ради Носівського району №747 від 06.07.2017 про те, що ОСОБА_10 зареєстрована та постійно проживає з 21 вересня 1999 року і по сьогоднішній день в с. Макіївка по вул. Новоселиця, 45, копією договору про користування електроенергією від 11.12.2006, укладеного на імя ОСОБА_5М.(а. с. 17), копією контрольного журналу від 19.10.1999 з відповідними відмітками з 1999 року по 2016 рік про повірку газових приладів, заведеного на імя ОСОБА_5 (а. с. 16).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 319 ЦК України гласить, що власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст. 328 К України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, зокрема п. 11 передбачає, що право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Відповідно до положень статей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК України).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно з п. п. 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто 1 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем у ході судового розгляду доведено факт набуття нею права власності на 3/4 частини спірного житлового будинку за набувальною давністю. У судовому засіданні встановлено, що вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє нерухомим майном більше 10 років, з 1999 року живе в спірному будинку. Крім того, суд бере до уваги позицію відповідача ОСОБА_3, яка в судовому засіданні беззастережно визнала позовні вимоги. Отже, ніхто, крім позивача, не претендує на житловий будинок.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок № 45 по вул. Новоселиця в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 10-12).

Ураховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд робить висновок, що визнання за позивачем права власності на 3/4 частини вищевказаного житлового будинку за набувальною давністю не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 328, 335, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 15, 208, 213-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у с. Макіївка Носівського району Чернігівської області, вул. Новоселиця, 45, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», крильця «а-1», сараю «Б», сараю «Д», сараю «д», погреба «П», криниці «К», загальною площею 50,1 кв. м житловою площею 26,7 кв. м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М. Дикий