Справа № 505/141/17
Провадження № 2/505/651/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, пені, 3-х відсотків річних по простроченій сумі заборгованості та відсотків за користування взятими в борг коштами, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся 20.01.2017 року до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, стверджуючи, що він 30 червня 2013 р. уклав договір позики з громадянкою ОСОБА_2. Предметом договору є надання ним Відповідачу грошових коштів в загальному розмірі 5500 /пять тисяч пятсот/ доларів США.

Пунктом 4 цього договору сторони передбачили обовязок позичальника виплатити пеню в розмірі 0,4% від суми неповерненого боргу за кожен день прострочки.

Пунктом 5 цього договору сторони передбачили, що платежі по поверненню боргу повинні бути зроблені позичальником в доларах США або в євро, або в гривнях, за вибором Кредитора за курсом валют встановлених Нацбанком України та в місті Котовську Одеської області.

Згідно договору поруки від 30 червня 2013 року за виконання боржником свого зобовязання поручився ОСОБА_3.

Згідно з п. 1 договору позики від 30.06.2013 р., Відповідач зобовязувалася повернути борг до 30 грудня 2014 року.

На момент подачі позову Відповідачем борг не був повернутий.

Сума боргу яку він вимагає стягнути з відповідачів становить 27670 доларів США із якої: 5500 доларів США - сума не повернутого основного боргу; 330 доларів США - сума 3-х процентів річних від простроченої суми; 16060 доларів США - сума пені; 5780 доларів США - сума процентів за користування заборгованими коштами.

Позивач просить стягнути з відповідачів не повернутий основний борг, 3 проценти річних, пеню та проценти за користування заборгованими коштами в загальній сумі 27670 доларів США.

Позивач в ході судового розгляду уточнив заявлені вимоги, та просив стягнути з відповідачів суму боргу за договором позики від 30 червня 2013 року у гривні з розрахунку курсу НБУ до дол.США на день ухвалення рішення суду, який відповідно становить 26,01 грн. за 1 дол.США.

Відповідачі у судове засідання не зявились, були повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 30 червня 2013 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, згідно якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 5500,00 доларів США на строк 18 місяців, а ОСОБА_2 зобовязалась повернути 5500,00 доларів США до 30 грудня 2014 року.

Пунктом 3 цього договорусторони передбачили обовязок позичальника виплатити 30% річних від суми позики.

Пунктом 4 цього договору сторони передбачили обовязок позичальника виплатити пеню в розмірі 0,4% від суми неповерненого боргу за кожен день прострочки.

Пунктом 5 цього договору сторони передбачили, що платежі по поверненню боргу повинні бути зроблені позичальником в доларах США або в євро, або в гривнях, за вибором Кредитора за курсом валют встановлених Нацбанком України та в місті Котовську Одеської області.

У забезпечення виконання зобовязань за договором позики, 30 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_3 зобовязався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобовязань по поверненню грошових коштів за договором позики від 30 червня 2013 року.

До цього часу відповідачами борг за договором позики від 30 червня 2013 року перед позивачем не погашено.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, оскільки зобовязання відповідача по погашенню боргу згідно умов договору позики до цього часу не виконано, у позивача є підстава вимагати його виконання.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором позики.

Ця сума за сумою основного боргу за цим договором позики у розмірі 5500 дол. США відповідно складає - 330 дол.США з розрахунку: 5500х3%х2=330, де 5500 сума боргу, 2-кількість років в періоді неповернення боргу.

Крім цього згідно вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вищезазначеним договором позики встановлений розмір процентів за користування чужими коштами у 30% річних.

Відповідно цьому розмір процентів складає: 5780,00 доларів США з розрахунку: 5500х30%:365х1278, де 5500 сума боргу, 30%- річна відсоткова ставка, 365 кількість днів у році, 1278 кількість днів в періоді з 30.06.2013 року по 30.12.2016 року.

Згідно положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до умов догорів позики відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати позивачу пеню у розмірі 0,4% від суми боргу за кожний день прострочки.

Відповідно цьому ця пеня складає 16060 дол.США з розрахунку: 5500х0,4%х730, де 5500 сума боргу, 0,4%- ставка пені по договору позики, 730 кількість днів в періоді з 31.12.2014 року по 30.12.2016 року.

Щодо валюти його виконання, суд бере до уваги наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14.

Відповідно борг підлягає до стягненню у гривні з розрахунку курсу НБУ до дол.США на день ухвалення рішення суду, який відповідно становить 26,01 грн. за 1 дол.США.

Таким чином з ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача заборгованість за умовами договору позики станом на 30.12.2016 року у загальній сумі 719696,70 грн. з яких:

- 143055,00 грн. основний борг (5500 дол.США х 26,01);

- 8583.30 грн. борг 3% річних (330 дол.США х 26,01);

- 417720,60 грн. борг за пенею (16060 дол.США х 26,01);

- 150337,80 грн. борг за відсотками (5780 дол.США х 26,01).

Щодо позовних вимог до відповідача ОСОБА_3, який є поручителем за договором позики, суд зазначає таке.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 30 грудня 2014 року.

Позивач звернувся з позовом лише 20 січня 2017 року, тому у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України на відповідача ОСОБА_2 слід покласти судові витрати у справі в частині задоволеного позову у вигляді судового збору у розмірі 7196,97 грн.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30.06.2013 року у загальній сумі 719696,70 грн. (сімсот девятнадцять тисяч шістсот девяносто шість гривень 70 копійок) з яких:

- 143055,00 грн. основний борг;

- 8583.30 грн. борг 3% річних;

- 417720,60 грн. борг за пенею:

- 150337,80 грн. борг за відсотками.

У позові до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 7196,97 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив на протязі 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Су д д я