У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоІзмайлової Т.Л.
суддів:Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 про розірвання договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що вони є власниками земельних ділянок площею 4,28 га, 4,10 га та 3,91 га, що розташовані на території Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області.

05 жовтня 2007 між ними та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_9 було укладено договори оренди належних їм земельних ділянок терміном на 5 років. За умовами договорів орендна плата вноситься у формі та у розмірі 1,5 % та складала 662 грн 89 коп., грошова оцінка земельної ділянки - 44 192 грн 95 коп.

15 серпня 2011 року між сторонами було укладено угоди про внесення змін до договорів оренди, згідно з умовами яких сторони визначили нормативну грошову оцінку землі - 55 423 грн 57 коп., продовжили строк дії договорів на 15 років та погодили розмір орендної плати у розмірі 8 %, що складає 4 433 грн 89 коп.

Пунктами 10, 13 договору передбачено обчислення розміру орендної плати, а саме, що вона здійснюється з урахуванням індексу інфляції, а розмір орендної плати переглядається щорічно у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, в т.ч. внаслідок інфляції.

Вказували на те, що вони звертались до відповідача з листом, в якому просили внести зміни до п. п. 5, 8, 9 договорів оренди землі у зв'язку зі зміною нормативно грошової оцінки землі, яка станом на 01 січня 2015 року складає 121 540 грн 26 коп., однак відповідач їм відмовив, чим порушив умови договорів оренди.

Крім того, посилались на те, що у порушення вимог п. «д» ст. 141 ЗК України відповідач не сплачував земельний та прибутковий податок.

З урахуванням викладеного, позивачі просили на підставі ст. ст. 651, 652 ЦК України та ст. 141 ЗК України, розірвати договори оренди землі та додаткові угоди, укладені між ними та відповідачем 05 жовтня 2007 року та 15 серпня 2011 року.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 червня 2016 року рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу суду апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не довели, що відповідач порушує умови договорів оренди земельних ділянок, які дають підстави розірвати такі договори.

Суд апеляційної інстанції погодився з вказаним висновком суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 4,28 га, що розташована на території Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 4,10 га, що розташована на території Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_6 як спадкоємець після смерті ОСОБА_10, є власником земельної ділянки площею 3,91 га, що розташована на території Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 листопада 2012 року.

05 жовтня 2007 року між приватним підприємцем ОСОБА_9 та ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_10 було укладено договори оренди належних їм земельних ділянок площею 4,28 га, 4,10 га та 3,91 га відповідно, терміном на 5 років, які зареєстровані в Машівському РВ ПРФ «Центр ДЗК» 31 січня 2007 року.

15 серпня 2011 року між приватним підприємцем ОСОБА_9 та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 було укладено угоди про внесення змін до договорів оренди, згідно з умовами яких сторони визначили нормативну грошову оцінку земельної ділянки, продовжили строк дії договорів на 15 років та погодили розмір орендної плати у розмірі 8 %, що складає 4 433 грн 89 коп.

Згідно зі ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договорів оренди землі, позивачі вказували на те, що відповідач відмовляється внести зміни в договори оренди в частині визначення розміру орендної плати з урахуванням зміни нормативно-грошової оцінки земельних часток та збільшення розміру орендної плати до 12 % з 8 %, зміни дії договорів до 1 грудня 2015 року, а також посилались на те, що відповідачем несвоєчасно сплачується земельний та прибутковий податок.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з п. п. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до п. 38 договорів оренди дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її виконанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 39 договорів оренди передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Згідно з п. 13 договір оренди розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Установлено, що позивачі звертались до відповідача листом від 24 березня 2015 року про внесення змін у договори оренди землі від 05 жовтня 2007 року зі змінами від 15 серпня 2011 року та просили внести зміни до п. п. 5, 8, 9 договорів оренди та угод про внесення змін до договорів оренди, за саме, щодо визначення вартості земельної ділянки, розміру орендної плати та дії договорів.

Листами від 17 квітня 2015 року ФОП ОСОБА_9 письмово повідомив позивачів про відмову від внесення змін до договорів оренди.

Пунктом 36 договорів оренди передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі невиконання згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

Позивачі до суду з позовом про внесення змін до договорів оренди не звертались.

Також установлено, що на час пред'явлення позову ФОП ОСОБА_9 податки з фізичних осіб за договорами оренди в тому числі і за договорами оренди позивачів були сплачені в повному обсязі.

Отже, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що позивачі не довели факту порушення відповідачем умов договорів оренди, які дають підстави розірвати договори оренди (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Крім того, установлено, у липні 2014 року позивачі звертались до суду із позовами до ФОП ОСОБА_9 про розірвання договорів оренди та стягнення орендної плати.

Так, рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_11, ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11, ОСОБА_8 недоплачену за 2013 рік орендну плату та пеню. У задоволенні позовних вимог про розірвання договорів оренди відмовлено.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 недоплачену за пеню за 2013 рік, недоплачену за 2012 рік орендну плату та недоплачену за 2013 рік орендну плату. У задоволенні позовних вимог про розірвання договорів оренди відмовлено.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що позивачем не наведено систематичної несплати відповідачем орендної плати.

Як передбачено ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачі не порушували питання про розірвання договорів оренди з підстав порушення відповідачем умов договорів щодо сплати орендної плати.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, правильно залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ФОП ОСОБА_9 про розірвання договору оренди землі.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Л. Ізмайлова
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова