АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Справа №627/637/16-ц. Головуючий І інст.: - Вовк Л.В.
Провадження №22-ц-/790/1392/17. Суддя-доповідач:- Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 лютого 2017 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Шаповал Н.М., Кіпенка І.С.,

за участю секретаря: - Єрьоменко О.В. ,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 - про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_8 в особі свого представника Іванової Т.В., звернувся в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у жовтні 2014 року між ним та відповідачем виникли нетривалі шлюбні подружні відносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_8.

29 травня 2015 року він та відповідач зареєстрували шлюб між собою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області.

Після реєстрації шлюбу він виїхав з території України та в подальшому до дружини та сина не повертався.

Як подружжя вони жодного дня однією сім'єю не проживали, не вели спільного господарства та побуту, не виховували разом дитину.

Вважав, що збереження їх шлюбу суперечить його інтересам та інтересам відповідача.

Посилаючись на вказані обставини та ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, 110, 112 СК України, ОСОБА_8 просив суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та ОСОБА_6 29 травня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області за актовим записом №36.

Відповідач ОСОБА_6 в особі своїх представників, позов не визнала.

При цьому посилалась на те, що вона бажає зберегти шлюб зі своїм чоловіком ОСОБА_8.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, укладений 29 травня 2015 року та зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №36. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишено без змін.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та визнати шлюб між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 таким, що не розірваний і є дійсним.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд виходи з того, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між ним та відповідачем підлягає розірванню.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 перебували у фактичних шлюбних стосунках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_8 (а. с. 7).

Згідно свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_8, виданого виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області 28 травня 2015 року актовий запис №6, його батьком значиться ОСОБА_8, матір'ю ОСОБА_10 (а. с. 7).

29 травня 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області, у зв'язку з чим відповідач змінила своє прізвище ОСОБА_10 на ОСОБА_8 ( а. с. 3).

Після реєстрації шлюбу позивач виїхав за межі України, оскільки є громадянином Грузії. З зазначеного часу позивач однією сім'єю з відповідачем та дитиною не проживає, спільне господарство, побут та сімейний бюджет не веде.

З грудня 2015 року позивач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, його вихованням не займається, з дитиною не спілкується.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року застосовано заходи для примирення подружжя та надано ОСОБА_8, ОСОБА_6 строк для примирення терміном у 2 місяці (а. с. 46).

У визначений судом строк позивачу та відповідачу примиритись та зберегти сім'ю не вдалося.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та обґрунтовано розірвав шлюб між позивачем та відповідачем.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що згідно ч. 2 ст. 34 СК України реєстрація шлюбу через представника не допускається, а відповідно і розірвання шлюбу за довіреністю через представника не допускається, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 38, ч. 4 ст. 42 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Чинний ЦПК України не містить норм щодо обмежень права на подання позову представником, в тому числі про розірвання шлюбу.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_8 та адвокат Іванова Т.В. 14 травня 2016 року в м. Миколаєві уклали договір про надання правової допомоги (угоду) №39, за умовами якої ОСОБА_8 доручив Івановій Т. В. надавати йому адвокатські послуги в судах всіх інстанцій з питань підготовки, підпису, подання до суду позову клієнта про розірвання шлюбу, заяв по цій справі та отримання рішення (а. с.8-9) .

На підставі вказаної угоди 26 травня 2016 року ОСОБА_8 в особі свого представника Іванової Т.В. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції при розірванні шлюбу не вирішив питання про місце проживання малолітньої дитини подружжя, оскільки такі вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у справі не заявлялись.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7В, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: