Ухвала

іменем україни

7 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 6 листопада 1992 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_7. З листопада 2016 року відповідач проживає окремо від сім'ї.

Посилаючись на те, що дитина проживає разом із нею і знаходиться фактично на її повному утриманні, оскільки відповідач надає кошти на утримання дочки у недостатній кількості, значно меншій ніж передбачено законом, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі Ѕ частини з усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, 2002 року народження, у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також обставини, що мають істотне значення.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та врахувавши вимоги ст. 182 СК України та те, що відповідач має стабільний дохід у вигляді пенсії, інших дітей на утриманні не має, стан здоров'я відповідача, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення на її користь з ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7, 2002 року народження, у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Такий висновок судів ґрунтується на правильно встановлених у справі обставинах та вимогах СК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити, рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: