Справа № 125/741/16-ц Провадження № 22-ц/772/385/2017Головуючий в суді першої інстанції Хитрук В. М.
Категорія 20Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

31 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про переведення прав та обов'язків покупця, -

встановила:

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась в районний суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про переведення прав та обов'язків покупця, мотивуючи його тим, що вона є співвласником майна колишнього КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району Вінницької області і її частка визначена у розмірі 6106 грн.

В грудні 2015 року їй стало відомо про те, що ОСОБА_3 у червні 2014 року придбав майновий пай у іншого співвласника майна зазначеного КСП - ОСОБА_5 та отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серії НОМЕР_1 на суму 2587 грн.

Вважаючи, що укладеним між відповідачами договором порушено її переважне право як іншого із співвласників, на купівлю частки власності за запропонованою ціною та з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серії НОМЕР_1 на суму 2587 грн.; перевести на неї права та обов'язки покупця майнового паю у пайовому фонді реорганізованого КСП ім. Щорса в ТОВ "Лан" с. Гайове Барського району, належного ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії НОМЕР_1 на суму 2587 грн.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2016 року позов задоволено. Переведено на ОСОБА_4 права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу від 03.06.2014 року майнового паю КСП ім. Щорса, реорганізованого в ТОВ "Лан" с. Гайове Барського району Вінницької області на суму 2587 грн. (0,11%),укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серії НОМЕР_1 від 03.06.2014 р. на суму 2587 грн. яке видано на ім'я ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачену ним суму за договором купівлі-продажу від 03.06.2014 року у розмірі 280 грн., що знаходяться на депозитному рахунку суду відповідно до квитанції АТ "Ощадбанк" № 128 від 19.07.2016 року.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_5, повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явився, що відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 12.12.2002 року, ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_7 успадкувала майновий пай у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса в с. Гайове (правонаступник- СТОВ «Лан», с. Гайове) в розмірі 6106 грн., належного померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2, виданого Гаївською сільською радою 18 квітня 2001 року (а.с. 7).

На підставі цього свідоцтва Гаївською сільською радою 24.05.2011 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_3

Посилання апелянта на те, що зазначений майновий сертифікат є недійсним чи сфальшованим, так як містить двозначний номер, колегія суддів не приймає до уваги, так як його видано в установленому законом порядку, за формою і змістом сертифікат відповідає встановленим вимогам, ніким не оскаржений і не визнаний недійсним.

Отже ОСОБА_4 є співвласником майна КСП ім. Щорса, яке реорганізоване в ТОВ "Лан" с. Гайове Барського району Вінницької області і її частка визначена у розмірі 6106 грн. або 0,26% (а.с. 8).

03 червня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майнового паю, відповідно до якого ОСОБА_3 купив належний ОСОБА_5 майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса, с. Гайове номінальною вартістю 2587 грн., право на який посвідчено свідоцтвом про право власності на майновий пай члена КСП (майновим сертифікатом) серії НОМЕР_4, виданим Гаївською сільською радою Барського району (а.с. 79, 80).

Про намір продати свою частку в спільній частковій власності іншій особі ОСОБА_5 іншим співвласникам, в тому числі і зокрема позивачу ОСОБА_4, не повідомляв.

Водночас ОСОБА_3 до придбання майнового паю і отримання на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу майнового сертифікату членом зазначеного колективного сільськогосподарського підприємства і співвласником його майна не був. Зазначена обставина відповідачем не заперечується.

Про зазначену обставину позивачеві стало відомо під час розгляду цивільної справи № 125/1171/15 в Барському районному суді (а.с. 10).

Оцінивши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази та врахувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача.

Згідно з абз. 2 частини 1, частиною 2 статті 7 Закону України від 14.02.1992 року №2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Частинами 2, 3 статті 9 цього Закону встановлено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом.

Пунктом 1 Указу Президента України від 03.12.1999 року №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» передбачено реформування колективних сільськогосподарських підприємства на засадах приватної власності на землю та майно шляхом, зокрема, забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності; збереження, по можливості цілісності господарського використання приватними формуваннями землі та майна колишніх колективних сільськогосподарських підприємств на основі оренди земельних часток (паїв) і майнових паїв у групи власників цих часток, паїв тощо.

Указом Президента України від 29.01.2001 року №62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» передбачено запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнових сертифікатів), а також забезпечення вільного здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не мене одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину; недопущення порушень майнових прав колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, у точу числі права власності на паї (п. 2).

Згідно з частиною 1 статті 355, частиною 1 статті 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства належить його членам (їх спадкоємцям, правонаступникам) на праві спільної часткової власності, що посвідчується майновими сертифікатами, в яких визначається загальна вартість майна пайового фонду на момент розпаювання, частка відповідного співвласника у відсотках до загальної вартості пайового фонду і її номінальна вартість.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 362 ЦК України встановлено переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності.

Частинами 1-2, 4-5 цієї статті передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Отже, Закон встановлює певні умови продажу співвласником своєї частки.

Судом встановлено, що продавець у договорі купівлі-продажу є власником частини майнового паю КСП на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП, в той час як покупець - відповідач ОСОБА_3 не був співвласником майнових паїв КСП ім. Щорса с. Гайове.

Відтак по справі встановлено порушення переважного права співвласника права спільної часткової власності ОСОБА_4, яка звернулася до суду за його захистом.

Заява ОСОБА_5 (а.с. 180) про те, що він за будь-яких обставин не бажає продавати майновий сертифікат кому-небудь (й особливо, серед інших осіб, позивачці ОСОБА_4.), юридичного значення не має, так як позивачкою заявлені вимоги не про визнання договору-купівлі недійсним й відповідне приведення сторін у попередній стан, а про переведення на неї прав покупця. Зазначене не порушує прав продавця ОСОБА_5, так як останній вже відчужив своє право, яке посвідчувалося майновим сертифікатом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" при розгляді позову про переведення прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням права привілеєвої купівлі частки у спільній частковій власності, слід керуватися дійсною вартістю частки на час розгляду справи і з'ясувати, чи спроможний позивач її сплатити. Доказом цього може бути внесення позивачем на депозитний рахунок суду суми дійсної вартості частки.

Позивач ОСОБА_4 внесла на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець, у розмірі 280 грн., що підтверджується квитанцією № 128 від 19.07.2016 р.

Відповідач ОСОБА_3 не надав суду належних і допустимих доказів того, що дійсна вартість частки на час розгляду справи є відмінною від ціни договору.

Доводи апелянта на те, що позивач здійснила внесення грошової суми на депозитний рахунок суду на виконання вимог статті 362 ЦК України не одночасно із пред'явленням позову, не можуть буди підставою для відмови в позові, оскільки лише зі змісту договору купівлі-продажу від 03.06.2014 року укладеного між відповідачами і витребуваного судом, можливим було з'ясувати дійсну вартість частки майна співвласника, а відтак - сплатити її. Як вбачається із матеріалів справи вказаний письмовий доказ був отриманий судом 03.06.2016 року на підставі ухвали про витребування доказів, постановленої під час попереднього розгляду справи та до початку призначення справи до розгляду.

Так само є безпідставними та не заслуговують на увагу посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи доказів, які б вказували на те, що під час реорганізації КСП ім. Щорса в 2001 році він не став співвласником майна, оскільки даний факт встановлений рішенням Барського районного суду від 14.12.2015 року під час розгляду справи за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_3 до Спілки співвласників майна реорганізованого КСП ім. Щорса с. Гайове, ТОВ "Лан" про визнання права власності на майно та витребування майна.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вірним є також висновок суду першої інстанції щодо строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки - стаття 257 ЦК України.

Водночас частиною 1 статті 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, відповідно до пункту 3 частини 2 цієї ж статті ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, про порушення своїх прав як співвласника майна КСП ім. Щорса, реорганізованого в ТОВ "Лан", с. Гайове Барського району Вінницької області ОСОБА_4 дізналасяпід час розгляду цивільної справи позовом ОСОБА_8, ОСОБА_3 до Спілки співвласників майна реорганізованого КСП ім. Щорса с. Гайове, ТОВ "Лан" про визнання права власності на майно та витребування майна, за результатами якої 14.12.2015 року постановлено судове рішення.

Із даним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про переведення прав покупця позивач звернулась 15 квітня 2016 року, тобто через 5 місяців після постановлення судового рішення у вищевказаній цивільній справі, а тому встановлений законодавством строк звернення до суду за захистом порушених прав позивачем не порушений.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і посилання відповідача на те, оскаржуване рішення ухвалене суддею, який підлягав відводу, позивача фізично не існує, процесуальні порушення, які нібито призвели до неправильного вирішення справи.

Так, згідно з журналом судового засідання, склад суду першої інстанції, що розглядав дану цивільну справу - головуючий, суддя Хитрук В.М. було оголошено 26.05.2016 року та роз'яснено право відводу особам, які беруть участь у справі і відповідних заяв не подавали (а.с. 63).

Письмова ж заява відповідача ОСОБА_3 від 08.09.2016 року про відвід судді Хитрука В.М. (а.с. 124-129) розглянута в установленому законом порядку і в її задоволенні відмовлено в зв'язку з відсутністю передбачених законом підстав для відводу судді (а.с. 138).

На підтвердження дійного прізвища, імені, по-батькові позивача, дати її народження і зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання, нею до позовної заяви додано копію паспорта громадянина України (а.с. 5-6).

Процесуальні порушення, що на думку відповідача мали місце при розгляді справи, не вплинули на реалізацію ним своїх прав на отримання копії рішення і його оскарження впродовж встановленого законом строку.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних мі ркувань.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Барського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.