АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 619/1298/16-ц Головуючий суддя І інстанції Жорняк О. М.
Провадження № 22-ц/790/1076/17 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

ОСОБА_1

за участю секретаря Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки недійсним.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказував, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сел. Пересічне вул. Чапаєва 80-а. Вказаний будинок мав житлову площу 81,9 кв. м. та до нього примикали надвірні будівлі: літ. «Б» гараж, літ. «Г» льох, літ. № 1, 2 огорожі, літ. № 3 колонка, літ. № 4 колодязь, літ. «Ж» та «З» - зливні ями. За період 1991-2006 роки позивач самочинно перебудував будинок. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 липня 2011 року за позивачем було визнано право власності на самочинно виконану прибудову літ. «А1-1» розміром 5,01 м х 10,0 м загальною площею 50,10 кв. м., веранду літ. «а3» площею 8,9 кв. м., сіні літ. «а4» до житлового будинку літ. «А-1», внаслідок чого загальна площа житлового будинку складає 143,40 кв. м., житлова площа складає 81,90 кв. м., та на самочинно виконані надвірні будівлі: сарай літ. «Д» розміром 4,3м х 9,9 м, літню кухню літ. «И» розміром 4,3 м х 4,05 м, сарай літ. «К» розміром 13,3 м х 6,3 м, вбиральню літ. В» розміром 1,4м х 1,6 м., що розташовані за адресою: вулиця Чапаєва № 80-а в смт. Пересічне Дергачівського району Харківської області. 16 вересня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого він отримав 380 800 гривень, що є еквівалентом 47 600 доларів США. Разом з договором позики, на забезпечення виконання зобовязання, сторони уклади іпотечний договір, предметом якого став будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Пересічна, вулиця Чапаєва 80-а, що являє собою: будинок літ. «А-1», житловою площею 81,90 кв. м., загальною площею 143,40 кв.м. та надвірні будівлі та споруди: гараж літ «Б», льох літ. «Г», сарай літ. «Д», літня кухня літ. «И», вбиральня літ. «В», сарай літ. «К», огорожа №1, 2, колонка №3, колодязь №4, зливна яма літ. «Ж», зливна яма літ. «З». Рішенням суду апеляційної інстанції від 17 березня 2016 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08 липня 2011 року скасовано, у позові ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво було відмовлено. Таким чином, позивач вважає, що у 2011 році він не набув право власності на житловий будинок, що є предметом іпотеки, тому передавати в іпотеку вказану нерухомість він не мав права.

Тому, ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір, укладений між ним та ОСОБА_4 16 вересня 2013 року; скасувати запис про реєстрацію іпотеки №2513340 від 16 вересня 2013 року та запис про реєстрацію обтяження №2513340 від 16 вересня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у відношенні будинку за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сел.. Пересічне, вул.. Чапаєва, №80-а.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач на момент укладення спірного іпотечного договору мав зареєстроване право власності на обєкт нерухомості, який передано в іпотеку, а скасування судового рішення, яким визнано право власності позивача на самочинне будівництво, не має правового значення для даної справи.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, перерозподілити судові витрати.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що на момент укладення іпотечного договору позивач не мав права власності на предмет іпотеки, зазначений в п.2 іпотечного договору, тому не міг передати його в іпотеку.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно, яке було передано позивачем в іпотеку відповідало вимогам ЗУ «Про іпотеку», сам факт скасування рішення суду про визнання за позивачем права власності на будинок, що є предметом іпотеки, не може бути підставою для визнання недійсним договору іпотеки.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 16 вересня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір позики, за умовами якого позивач отримав 380 800 гривень, що є еквівалентом 47 600 доларів США.

На забезпечення виконання зобовязання між сторонами також укладено іпотечний договір, предметом якого є: будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Пересічна, вулиця Чапаєва 80-а, що являє собою: будинок літ. «А-1», житловою площею 81,90 кв. м., загальною площею 143,40 кв.м. та надвірні будівлі та споруди: гараж літ «Б», льох літ. «Г», сарай літ. «Д», літня кухня літ. «И», вбиральня літ. «В», сарай літ. «К», огорожа №1, 2, колонка №3, колодязь №4, зливна яма літ. «Ж», зливна яма літ. «З» (а.с.14).

Пунктом 3 Іпотечного договору встановлено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_6, державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області 03 вересня 2008 року, реєстр №1-3476, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08 липня 2011 року, зареєстрованих в КП «БТІ Дергачівської районної ради, витяг про державну реєстрацію прав від 29 липня 2011 року.

Рішенням суду апеляційної інстанції від 17 березня 2016 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08 липня 2011 року скасовано. Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову про визнання права власності на самочинно виконану прибудову літ. «А1-1» розміром 5,01 м х 10,0 м загальною площею 50,10 кв. м., веранду літ. «а3» площею 8,9 кв. м., сіні літ. «а4» до житлового будинку літ. «А-1», внаслідок чого загальна площа житлового будинку складає 143,40 кв. м., житлова площа складає 81,90 кв. м., та на самочинно виконані надвірні будівлі: сарай літ. «Д» розміром 4,3м х 9,9 м, літню кухню літ. «И» розміром 4,3 м х 4,05 м, сарай літ. «К» розміром 13,3 м х 6,3 м, вбиральню літ. В» розміром 1,4м х 1,6 м., що розташовані за адресою: вулиця Чапаєва № 80-а в смт. Пересічне Дергачівського району Харківської області (а.с.21).

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Такий висновок узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 24 червня 2015 року по справі № 907/544/14

Відповідно до ст.. 5 Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до пункту 5 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику правах про захист права власності та інших речових прав» Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ: «Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК)».

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для визнання договіру іпотеки від 16 вересня 2013 року недійсним, оскільки на момент укладення договору іпотеки позивач не був власником нерухомого майна, предмету іпотеки.

В силу положень ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійсним є неправильним. Колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Встановивши, що під час укладення договору іпотеки були порушені положення ст. 5 Закону України від 05.06.2003 року № 898-ІV Про іпотеку (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки нерухоме майно за адресою: вулиця Чапаєва № 80-а в смт. Пересічне Дергачівського району Харківської області не могло бути предметом іпотеки, тому наявні правові підстави, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, для задоволення позовних вимог в частині визнання договору іпотеки недійсним.

Що стосується вимог про скасувати запису про реєстрацію іпотеки №2513340 від 16 вересня 2013 року та запису про реєстрацію обтяження №2513340 від 16 вересня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у відношенні будинку за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сел.. Пересічне, вул.. Чапаєва, №80-а, - вони є передчасними, оскільки вирішення цих питань здійснюється на стадії виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Матеріали справи свідчать, що при подачі позовної заяви позивачем сплачено 551,20 грн., а при подачі апеляційної скарги 606,32 грн.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 157 грн. 52 коп. (551,20+606,32 ).

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити частково, вирішити питання судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року скасувати.

Позов задовольнити частково. Визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 16 вересня 2013 року та зареєстрований за номером 4892.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 157 грн. 52 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: А.В. Котелевець

ОСОБА_1