Справа №295/768/17
У х в а л а

"24" січня 2017 р. Суддя Богунського районного суду м. Житомира Гумен Н.В., вирішуючи питання про відкриття провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ДП «Житомирська пересувна механізована колона» про визнання права власності - ,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з вказаною позовною заявою.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що вона не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Так, ч. 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Форма і зміст позовної заяви визначена в статі 119 Цивільного процесуального кодексу України, як передбачено нормою даної статті, позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, при подачі позовної заяви мають зазначатися докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

При зверненні позивачами до суду не надано доказів того, що питання встановлення права власності було порушене перед відповідачем та позивачі отримали відмову у задоволенні свого звернення, чим саме були порушені, не визнані або оспорено їх права, свободи чи інтереси та існує необхідність судового захисту прав позивачів.

Відповідно до ст. 128 Житлового кодексу України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Позивачі в позовній заяві зазначили, що отримали ордери на вселення до кімнат у гуртожитку, однак копій ордерів до позовної заяви не приєднано. Надано копію корінця ордеру, який був виданий ОСОБА_1, але адреса, зазначена в ньому, не відповідає адресі знаходження спірного майна. Крім того, копія не якісна, не читається.

Відповідно до положень ч.1 ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості, а у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Всупереч положень п.4 ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України, позивачами у позовній заяві не визначено ціну позову, яка має бути розрахована виходячи з дійсної вартості об'єктів нерухомого майна, що є предметом спору, та підтверджена належними доказами, серед іншого, висновком спеціаліста, виходячи з яких можливо визначити вартість об'єкту нерухомого майна. В той же час, визначення ціни позову є визначальним та безпосередньо впливає на розмір судового збору, який має бути сплачений позивачами при зверненні з цим позовом до суду.

Також порушено вимоги ч. 5 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якого до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8000,00 грн.).

Позивачами при зверненні до суду сплачено судовий збір у мінімальному розмірі, встановленому законом, що очевидно не відповідає дійсній вартості спірного майна та не надано документів, які підтверджують вартість майна.

Залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи. (ч. 2 ст. 126 ЦПК України)

Звертаючись з позовом до суду, позивачі не конкретизували підстави поєднання своїх вимог в одному провадженні, враховуючи що позивачі не являються членами сімї, мають однорідні позовні вимоги, проте документація по спірних правовідносинах є різною, а тому спільний розгляд може ускладнити вирішення справи.

Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання позовної заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статі 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина п'ята статі 119 ЦПК України), не буде поданий у строк, установлений судом, визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 121 ЦПК України) або залишення заяви без розгляду (пункт 8 частини першої статі 207 ЦПК України).

Крім того, слід звернути увагу позивачів, що частина 1 ст. 133 ЦПК України встановлює, що особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

Враховуючи викладене вище, відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 3, 60, 80, 119, 120, 121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ДП «Житомирська пересувна механізована колона» про визнання права власності залишити без руху.

Встановити позивачам строк для усунення недоліків, що не перевищує пяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали невідкладно направити позивачам.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачам зі всіма доданими документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. В. Гумен