Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1159/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Якухна О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позов. На її думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що перебування її на лікуванні не є поважною причиною та підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Заслухавши доводи ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї правової норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с. 12), спадкоємцями першої черги за законом якого є сторони у справі. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у визначений законодавством строк прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_5 та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 36, 58-64). Також, за їх позовом, рішенням Радомишльського місцевого суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року, в порядку спадкування за законом за ними визнано право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 55-57).

ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини після смерті батька у нотаріальну контору в установлений законодавством строк не подала.

Звертаючись із позовом, позивачка зазначила, що строк для подання заяви про прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин, оскільки вона перебула на лікуванні у денному стаціонарі з 01 серпня 2006 року по 15 серпня 2006 року та з 16 січня 2007 року по 01 лютого 2007 року, а в подальшому проходила лікування у домашніх умовах.

На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 надала медичні довідки про перебування на денному стаціонарі (а.с. 15-16), консультативні висновки лікарів (а.с.17-21).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала суду доказів існування об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали їй як спадкоємцю вчинити дії щодо прийняття спадщини після смерті батька.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи ОСОБА_1 про помилковість висновку суду щодо відсутності поважних причин, які перешкоджали їй подати заяву про прийняття спадщини у встановлені законом строки, є безпідставними, оскільки останньою не надано суду доказів, які б свідчили, що перебування на денному стаціонарі протягом місяця із загального шестимісячного строку на прийняття спадщини, так і лікування у домашніх умовах протягом цього строку, об'єктивно, непереборно перешкоджало їй як спадкоємцю звернутися до нотаріуса, створювало істотні труднощі для цього.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що після смерті спадкодавця і до звернення до суду з позовом минуло 10 років. Також із рішення Радомишльського місцевого суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1, як третя особа, в судовому засіданні пояснювала, що на спадкове майно вона не претендує (а.с.55).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваного рішення не впливають, а фактично направлені на переоцінку належним чином оцінених судом першої інстанції доказів.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: