АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/2475/13-ц Головуючий І інстанції - Григор'єва А.О.
Провадження № 22ц/790/4656/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: встановлення факту
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2013 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_5, заінтересована особа: ОСОБА_6 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

04.03.2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 17.11.2011 року.

В обґрунтування заяви зазначала, що вона познайомилась з ОСОБА_6 у 2002 році, протягом двох років вони зустрічалися та потім вирішили мешкати разом, вести спільне господарство. У січні 2004 року переїхав проживати до неї АДРЕСА_1, де вони почали мешкати однією сім'єю та були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звертались до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Як подружжя, вони з 2004 року ведуть спільне господарство, виховують спільних дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. У вересні 2006 року вона змінила прізвище з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5». Зі соєю родиною та дітьми вони мешкають з березня 2007 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2, до березня 2007 року вони мешкали за адресою: АДРЕСА_3. В подальшому шлюб між нею та ОСОБА_6 вони зареєстрували 18.11.2011 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2013 року заяву задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю жінки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та чоловіка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 17 листопада 2011 року включно.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить вказане рішення скасувати як незаконне та ухвалити нове про відмову у задоволені заяви. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом не було перевірено фактів перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зареєстрованих шлюбах в період часу, в який заявник просила визнати їх спільне з заінтересованою особою проживання однією сім'єю. Разом з тим, ОСОБА_6 до 31.01.2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12. При цьому, встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_5 з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 17.11.2011 року впливає на права та законні інтереси ОСОБА_3, у якої існує спір про право з заявником та заінтересованою особою по справі.

Також апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що суд першої інстанції взагалі не перевірив сімейний стан заявника та зацікавленої особи і встановив факт їх проживання однією сім'єю з 01 січня 2004 року по 17 лютого 2011 року, тоді як ОСОБА_6 з 21.03.1992 року по 31 січня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 і їх шлюб розірвано лише 31.01.2007 року, згідно актового запису №53.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про причину неявки не повідомили, в поданих апеляційному суду заявах повторно просили відкласти розгляд справи, посилаючись на хворобу, на бажання залучити до участі у справі кваліфікованого адвоката, перекладача.

Судова колегія відхиляє вказані заяви, оскільки справа неодноразово призначалася до розгляду, сторони повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, заяви представника ОСОБА_5 від 15.08.2017р. про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю та заяви ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи не містять жодного обґрунтування причин їх неявки та причин, які перешкоджали їм завчасно вирішити питання, необхідні для забезпечення реалізації їх прав.

Крім того, матеріали справи містять достатньо даних для вирішення питання щодо прав і обов'язків сторін та законності та обґрунтованості рішення, ухваленого судом першої інстанції.

Зважуючи на викладене та приписи ст.ст.303-1, ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути і вирішити справу без участі вказаних осіб, які не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

З апеляційною скаргою звернулася особа, яка не брала участі у справі, однак має право на апеляційне оскарження згідно ч.1 ст.292 ЦПК України, а також положень ст.129 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 року у справі № 11-рп/2007 щодо визначення меж реалізації права особи на судовий захист шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій, на перегляд рішень в апеляційному та касаційному порядку, як гарантію відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, правової позиції Верховного Суду України, викладену у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення, як незаконного, постановленого з порушенням норм процесуального права, зважуючи на таке.

Відповідно до ч. 1 п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, окрім іншого, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт її проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю з 01 січня 2004 року по 17 листопада 2011 року підтверджується належними доказами, а тому відсутні підстави для відмови в її задоволенні та прийняття будь-якого іншого рішення.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу має юридичне значення, оскільки згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо чоловік і жінка проживають однією сім'єю, однак не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, нажите ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, для визначення правового режиму майна встановлення судом факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу має значення у лише випадку, коли вказані чоловік та жінка не перебувають іншому зареєстрованому шлюбі.

Вказане випливає і з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно якого при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Водночас, з наданих суду копій актових записів про шлюб №460 від 21.03.1992 року та №2213 від 18.11.2011 року вбачається, що ОСОБА_6у період з 21.03.1992 року по 31.01.2007 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 (а.с. 61-64).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. (ч.ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України)

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

З аналізу вказаних положень ЦПК України вбачається, що в порядку окремого провадження може бути розглянута заява про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема про проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з метою охорони прав та інтересів особи, яка звертається з такою заявою, або створення їй умов здійснення її особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Встановлення факту повинно не пов'язуватися з наступним вирішенням спору про право та не повинно впливати на обсяг цивільних прав та обов'язків в інших правовідносинах третіх осіб, які не були залучені до участі у справі як заінтересовані особи. В іншому випадку така заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а відповідний факт за наявності спору про право має бути встановлений у справі в порядку позовного провадження.

Разом з тим, при зверненні з заявою до суду ОСОБА_5 зазначила, що встановлення факту її проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 необхідне для того, щоб у подальшому не виникало будь-яких спорів щодо прав та обов'язків перед третіми особами та визначення частки у спільному сумісному майні подружжя, яке набувалося під час їхнього подружнього життя чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Отже, самою ОСОБА_5 було зазначено, що встановлення відповідного факту необхідне для вирішення можливих спорів щодо прав та обов'язків перед третіми особами.

При цьому, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2013 року саме у зв'язку з наявністю відповідних спорів про право з ОСОБА_5, при судовому розгляді яких Дзержинським районним судом м. Харкова остання посилається на це рішення.

Щодо другої мети, зазначеної в заяві ОСОБА_5, а саме - визначення частки у спільному сумісному майні подружжя, яке набувалося під час їх подружнього життя чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, то, за відсутності спору між ними, для її досягнення встановлення відповідного факту в порядку окремого провадження не потребується.

Так, майнові відносини між подружжям можуть бути врегульовані шляхом укладення шлюбного договору (ст. ст. 92, 93 СК України). В цьому договорі за спільною домовленістю може бути вирішена доля майна, яке було набуте до реєстрації шлюбу. Відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року (справа №6-230цс14).

Згідно з ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене, враховуючи існування спору про право, а також невідповідності мети встановлення відповідного факту ст. ст. 234, 256 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, а заяву ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 310, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2013 року скасувати.

Заяву ОСОБА_5, заінтересована особа: ОСОБА_6, про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу, залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський