Справа №592/4464/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1358/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Різниченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а :

21 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом і свої уточнені вимоги мотивував тим, що його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 14.04.1988 року він, його сестра (відповідач ОСОБА_4.) та їх батьки вселилися до квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру №76 на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу. Відповідно до довідки ТОВ «Коменерго Суми» від 14.11.2014 року №4102 він зареєстрований в спірній квартирі. Його батьку, ОСОБА_5 належала спірна квартира, вступний внесок сплачений 18.05.1987 року та повна вартість квартири сплачена повністю 26.07.1992 року. ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла його мати - ОСОБА_6 Позивач весь час з 1988 року до дати смерті матері проживали разом, сплачували комунальні платежі та здійснювали її поліпшення (ремонт, тощо). Після смерті матері за свій рахунок здійснив усі дії щодо її поховання. ОСОБА_4 на час відкриття спадщини була зареєстрована в спірній квартирі, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Таким чином, після смерті матері ОСОБА_6, він успадкував 1/3 її частки спірної квартири, по 1/3 її частки успадкували також відповідач та батько сторін. 25.11.2014 року ОСОБА_5 в порушення чинного законодавства, оформив на себе право власності на спірну квартиру та 23.06.2016 року здійснив дарування даної квартири ОСОБА_4 Вважає, що його незаконно позбавили права власності на житло, оскільки після смерті матері він міг би успадкувати частину квартири. Тому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на 1/6 частину квартирі, що розташована за адресою АДРЕСА_2 із залишенням у власності відповідача 5/6 частин спірної квартири.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення, на неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Вважає, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема ЦК УРСР 1963 року, ЗУ «Про власність», ЗУ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» та іншими нормативними актами. Також вважає, що сплативши повну суму паю в ЖБК його батьками у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, спірна квартира є їх спільним майном, як це передбачено ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 року. Також судом не застосовано ст. 392 ЦК України та правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висвітлену в постанові №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до яких зацікавлена особа може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні. Також вважає неправомірними дії суду щодо незалучення до справи в якості третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради, оскільки малолітня дочка позивача ОСОБА_7 зареєстрована у спірній квартирі та рішення суду порушило інтереси не лише позивача, а й право на належні житлові умови його малолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника апелянта, заперечення на апеляційну скаргу відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції посилався на те, що у померлої ОСОБА_6 на час її смерті юридично було відсутнє право власності на частку у спірній квартирі, а отже це право і не могло перейти до її спадкоємців, а отже і до позивача ОСОБА_3

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що батьками сторін у справі є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і дана обставина підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.8, 34). 06 травня 2010 року відповідач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с.35-36).

З копії ордеру на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу №76 від 14 квітня 1988 року вбачається, що ОСОБА_5 разом з сім'єю (дружина - ОСОБА_6, син - ОСОБА_3, дочка - ОСОБА_10.) надано право на заняття жилого приміщення площею 28,71 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3. Даний ордер виданий на підставі рішення загального зібрання членів житлово-будівельного кооперативу №7 від 11 січня 1988 року, затвердженого рішенням виконкому комітету Ради народних депутатів №80 від 07 квітня 1988 року (а.с.7).

Відповідно до довідки житлово-будівельного кооперативу №74 «Електрон-6» №13/14 від 2014 року, ОСОБА_5 дійсно є членом житлово-будівельного кооперативу №74 «Електрон-6» і йому належить двокімнатна кооперативна квартира АДРЕСА_4. Вступний внесок в сумі 2700 карб. сплачений повністю 18 травня 1987 року. Повна вартість квартири в сумі 7729 карб. 68 коп. сплачена повністю 26 липня 1992 року (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла матір сторін - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Відповідно до довідок ТОВ «Коменерго Суми» №64 від 29.03.2017 року та №185 від 24.05.2017 року, ОСОБА_8 ОСОБА_11 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_6 з 07 червня 1988 року та по теперішній час і разом з нею зареєстровані: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.37-38).

На підставі договору дарування від 23 червня 2016 року, укладеному між ОСОБА_8 ОСОБА_11 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хвостик Г.І., зареєстрованому в реєстрі за № 1156, ОСОБА_8 ОСОБА_11 набула у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5.

З даного договору дарування квартири вбачається, що вона належала дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області 25.11.2014 року. Також, відповідно зазначеного договору між відповідачем та її батьком ОСОБА_5 встановлений особистий сервітут, згідно якого ОСОБА_5 має право довічно користуватися, проживати та бути зареєстрованим в квартирі, яку він подарував відповідачу (а.с.9-11, 39-41).

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України « Про власність» від 7 лютого 1991 року член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.3, 5 ст. 168 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що сторони є рідними дітьми померлої ОСОБА_6 і на час її смерті були зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавцем, протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини вони не заявили відмову від неї, а отже відповідно до ст.168 ЦК України є такими, що прийняли спадщину.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 30 ЦПК України передбачає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд зробив невірний висновок про те, що лише відповідач ОСОБА_4 є належним відповідачем в справі.

Оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту свого, як він вважає, порушеного права, суд апеляційної інстанції не може перевірити позовні вимоги позивача і висновки суду по суті спору про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає передчасними вимоги позивача заявлені ним лише до відповідача ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на частку спірної квартири в порядку спадкування після смерті матері, оскільки даний відповідач набула право власності на квартиру правомірно на підставі діючого правочину, який в установленому законом порядку недійсним не визнавався.

Також свої вимоги він обґрунтовував тим, що саме його батько ОСОБА_5, оформивши в 2014 році на себе право власності на усю спірну квартиру, позбавив його права на частку у цій квартирі, яку він вважає успадкованою після смерті матері. В той же час, дана особа у цій справі відповідачем не притягувалась і позов до неї про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру не заявлявся.

Колегія суддів вважає, що позивач не позбавлений можливості захистити своє порушене право в інший спосіб, звернувшись із відповідним позовом до суду з інших підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності зміни мотивувальної частини рішення та залишення без зміни рішення суду першої інстанції в інших частинах.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 липня 2017 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_3.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -