У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Гордійчук С.О., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договорами про надання споживчих кредитів, процентів, нарахованих за користування кредитами, та пені,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2016 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21 серпня 2007 року в розмірі 76 522,03 доларів США, з яких: 67 236,05 доларів США - кредитна заборгованість; 9 285,98 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеню в розмірі 23 208,29 грн., з яких: 7 114,49 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 16 093,80 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто з ОСОБА_3 суму боргу за кредитним договором № 0 від 21 серпня 2007 року в розмірі 66 075,70 доларів США з яких: 57 752,41 доларів США - кредитна заборгованість; 8 323,29 доларів США - заборгованість по процентам та пеню в розмірі 23 564,02 грн., з яких: 8 471,54 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 15 092,48 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто з ОСОБА_3 суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30 липня 2008 року в розмірі 39 377,38 доларів США з яких: 33 280,51 доларів США - кредитна заборгованість; 6 096,87 доларів США - заборгованість по процентам та пеню в розмірі 12 516,89 грн., з яких: 1 616,82 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 10 900,07 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

В частині позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору 3654 грн..

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі звертає увагу на порушення процесуальних норм шляхом неповідомлення її про час та місце розгляду справи, а відтак - позбавлення можливості захистити свої права. Стверджує, що при укладенні договору кредиту були порушені п.2, ч.1 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема відсутні відомості щодо загальної вартості кредиту. Додає, що відповідач не надав їй як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування повної інформації в письмовій формі про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість

___________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/20574/14-ц Головуючий в суді І інстанції - Тимощук О.Я.

Провадження № 22-ц 787/9/2017 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

кредиту, тощо. У зв'язку з цим переконана, що Банк при укладенні договору ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної вартості кредиту. Зазначає, що надані Банком розрахунки заборгованості не є належним доказом, адже вони по своїй суті не є первинною бухгалтерською документацією, і вважає за доцільне призначити у справі судово-економічну експертизу для повного і всебічного з'ясування обставин справи. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї заборгованості за кредитними договорами та ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку у задоволенні вимог до неї про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції набрало законної сили, оскільки було оскаржене ПАТ «УкрСиббанк» і за реультатом апеляційного перегляду ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 2 серпня 2016 року і залишено без змін. У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (кредитний договір-1), за умовами якого остання отримала грошові кошти шляхом зарахування коштів на поточний рахунок № 5200 в сумі 95000 доларів США зі сплатою 12,4% річних з кінцевим терміном повернення 21 серпня 2014 року відповідно до графіку погашення кредиту (Додаток №1).

03 лютого 2009 року між Банком та відповідачкою укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору-1, відповідно до умов якої змінено кінцевий термін повернення кредиту та встановлено його не пізніше 25 липня 2024 року.

03 лютого 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору-1, за умовами якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 958,19 доларів США, зі строком сплати 25-го числа кожного місяця.

14 квітня 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до кредитного договору-1, відповідно до умов якої перенесено строки виконання зобов'язань зі сплати прострочених процентів.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором-1, того ж дня, 21 серпня 2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 133735, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, та нести солідарну відповідальність за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору.

27 березня 2009 року між Банком та ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до договору поруки № 133735 від 21 серпня 2007 року, відповідно до умов якої поручитель надав згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачкою ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором кредиту-1 та, як наслідок, утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом про її стягнення, Банк визначив суму боргу станом на 17 грудня 2014 року в розмірі 76 522,03 доларів США з яких: 67 236,05 доларів США - кредитна заборгованість; 9 285,98 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеню в розмірі 23 208,29 грн., з яких: 7 114,49 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 16 093,80 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту 0 (надалі - кредитний договір-2), за умовами якого остання отримала грошові кошти в іноземній валюті в сумі 80 000 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № 5200 у Банку, які зобов'язалась повернути у повному обсязі не пізніше 21 серпня 2018 року згідно з графіком погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,0 % річних.

30 січня 2009 року між Банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору-2, за умовами якої перенесено строки виконання зобов'язань зі сплати прострочених процентів та змінено кінцевий термін повернення кредиту, не пізніше 19 серпня 2022 року.

30 січня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору-2, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 891,64 доларів США, зі строком сплати 25-го числа кожного місяця.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором-2, між ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 того ж дня було укладено договір поруки № 135450 від 21 серпня 2007 року (надалі - договір поруки).

27 березня 2009 року між Банком та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору поруки № 135450 від 21 серпня 2007 року, відповідно до умов якої поручитель надав згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачкою ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором кредиту-2 та, як наслідок, утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом про її стягнення, Банк визначив суму боргу станом на 17 грудня 2014 року в розмірі 66 075,70 доларів США з яких: 57 752,41 доларів США - кредитна заборгованість; 8 323,29 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеня в розмірі 23 564,02 грн., з яких: 8 471,54 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 15 092,48 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту 0 (надалі - кредитний договір-3), за умовами якого остання отримала грошові кошти в іноземній валюті в сумі 38 600 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № 5200 у Банку, які зобов'язалась повернути у повному обсязі не пізніше 27 липня 2018 року згідно з графіком погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15,0% річних.

31 березня 2009 року між Банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору-3, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 484,00 доларів США, зі строком сплати 25-го числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту, не пізніше 27 липня 2028 року та перенесено строки виконання зобов'язань зі сплати прострочених процентів.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором-3, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 220809 від 30 липня 2008 року (надалі - договір поруки).

31 березня 2009 року між Банком та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору поруки № 220809 від 30 липня 2008 року, відповідно до умов якої поручитель надав згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачкою ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором кредиту-3 та, як наслідок, утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом про її стягнення, Банк визначив суму боргу станом на 17 грудня 2014 року в розмірі 39 377,38 доларів США, з яких: 33 280,51 доларів США - кредитна заборгованість; 6 096,87 доларів США - заборгованість по процентам, а також пеня в розмірі 12 516,89 грн., з яких: 1 616,82 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 10 900,07 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався передбаченим законом обов'язком позичальника повернути позикодавцеві отримані за договорами кредиту кошти разом з відсотками та сплатою штрафних санкцій, та виходив з того, що у зв'язку з порушенням останньою своїх зобов'язань за договором кредиту у Банку виникло право примусового стягнення суми заборгованості, відсотків та штрафних санкцій.

На підтвердження даного висновку в рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «УкрСиббанк» за вищевказаними договорами кредиту підтверджений наданими довідками-розрахунками (а.с. 57-92) та заявою про уточнення позовних вимог від 31 березня 2015 року (а.с. 125-126) та нею не спростований.

Позивачем ПАТ «УкрСиббанк» направлялись вимоги по усіх трьох кредитних договорах №№ 16291, 16292, 16293, 16294, 16295, 16296 від 11.09.2014р. відповідачам - як боржнику так і поручителю, із зазначенням суми заборгованості станом на 18.08.2014 року та попереджено, що у випадку не усунення порушень банк вимушений буде звернутись до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів (а.с. 93-98). Факт надіслання відповідачам вимог про усунення порушень підтверджується реєстром від 12.09.14р.(а.с. 99).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Умовами кредитних договорів передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) термінів сплати процентів, комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені ( п. 4.1. кредитного договору-1, п. 4.1. кредитного договору-3, п. 7.1 кредитного договору-2).

Станом на день звернення до суду заборгованість за наданим кредитом та сплаті процентів за користування ним позичальником не погашена, а тому вона підлягає стягненню в судовому порядку разом зі штрафними санкціями.

Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на те, що місцевим судом не було дотримано процесуальних норм при розгляді даної справи шляхом неповідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи та позбавлення можливості захистити свої права, оскільки вони суперечать обставинам справи. Так, матеріалами справи підтверджується, що після відкриття провадження у справі 27.01.2015р. повідомлення про розгляд справи 03.03.2015р. було надіслано ОСОБА_3 у встановленому законом порядку та отримане нею під розписку (а.с. 116). В подальшому судові засідання були відкладені за її клопотанням (а.с. 120, 129). Окрім того, участь у справі брав представник позивачки ОСОБА_6, що узгоджується з нормами ст. 38 ЦПК України, яка передбачає, що сторона може брати участь у справі як особисто, так і через представника. До того ж, матеріали справи містять повідомлення про вручення поштового відправлення про слухання справи 24.05.2016р. на ім'я ОСОБА_3, яке нею отримане 16.05.2016р. під розписку (а.с. 219).

Покликання ОСОБА_3 на порушення Банком її прав споживача фінансових послуг в галузі споживчого кредитування щодо надання повної інформації в письмовій формі про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, тощо судом відхиляються з огляду на те, що кредитні договори разом зі змінами були відповідачкою підписані власноруч, що свідчить про її згоду з умовами цих договорів та додаткових угод, та в подальшому не оскаржувались нею та не визнавались недійсними.

Що стосується клопотання відповідачки в апеляційній скарзі про доцільність призначення у справі судово-економічної експертизи для повного і всебічного з'ясування обставин, то воно колегією суддів відхилено у зв"язку з тим, що такого клопотання ні відповідачка ні її представник у судовому засіданні суду першої інстанції не заявляли.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об'єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з'явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачкою в суді першої інстанції заявлялось клопотання про призначення судово-економічної експертизи, а тому відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Гордійчук С.О.

Григоренко М.П.