УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голій ЛюдмилиІгорівни, публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК», третя особа - відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. від 13 листопада 2014 року №1279 щодо звернення стягнення на автомобіль марки «MAZDA», модель СХ-7, тип - легковий універсал, 2011 року випуску, колір - синій, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 20 квітня 2011 року, видане РВ ДДАІ МВС України, таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 21 квітня 2011 року між ним та публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» (далі - ПАТ «ВТБ БАНК», банк ) було укладено кредитний договір № 22.35/11-КД, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 254 940 грн строком до 21 квітня 2018 року.

Кредитні зобов'язання забезпечені заставою згідно із договором застави від 21 квітня 2011 року, предметом якої є вказаний вище автомобіль.

13 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави.

Посилаючись на те, що на момент вчинення виконавчого напису вимога кредитора не була безспірною, ОСОБА_4 вимогу не підтверджував, нотаріусу не подані первинні бухгалтерські документи, а лише односторонні розрахунки, а також зазначаючи, що строк кредитного договору не закінчився, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада

2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І.

13 листопада 2014 року, реєстровий № 1279, за заявою ПАТ «ВТБ БАНК» про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «MAZDA», модель СХ-7, тип - легковий універсал, 2011 року випуску, колір - синій, д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого РВ ДДАІ МВС України 20 квітня 2011 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ БАНК» задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. 13 листопада 2014 року, реєстровий №1279, за заявою ПАТ «ВТБ БАНК» про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «MAZDA», модель СХ-7, тип - легковий універсал, 2011 року випуску, колір - синій, д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого РВ ДДАІ МВС України 20 квітня 2011 року.

У касаційній скарзі ПАТ «ВТБ БАНК», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про виконання зобов'язання позичальнику не доставлена, а вказана у ній сума є відмінною від суми, яка була вказана у заяві про вчинення виконавчого напису.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постановах від 12 червня 2013 року справі № 6-54цс13 та від 09 липня 2014 року у справі № 6-89цс14, та виходив з того, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-ІV є спеціальним Законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, у зв'язку з чим Закон України «Про заставу» та ст. 590 ЦК України підлягає застосуванню лише в частині, що йому не суперечить, а відповідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній до внесення змін згідно із Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг») звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому Законом, або в позасудовому порядку, дійшовши обґрунтованого висновку, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом у зазначеній редакції не передбачалось.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є. Червинська