Справа № 151/264/17
Провадження №2/151/127/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017 року

Чечельницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Моцного В.С.

при секретарі: Сутовської А.В.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів:

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чечельник Вінницької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування мотивуючи тим, що вона разом зі соїми батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживала у житловому будинку №150 по вул. П.Сторожука в с. Любомирка, Чечельницького району, Вінницької області. В 2014 році батько захворів і потребував постійного сторонього догляду, мати також хворіла. При житті батьків вона здійснювала за ними догляд готувала їжу, прибирала, прала, купувала ліки, а також доглядала їхнє господарство. Після смерті батьків відкрилася спадщина. Діти її померлого брата ОСОБА_7 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають хату в якій проживають окремо, яка була побудовану її покійними батьками. Діти брата при житті діда з бабою допомоги їм не надавали. На початку березня 2017 року, без попереднього повідомлення її, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 Вважає, що їх на підставі ст.1224 ЦК України може бути усунено від права на спадування, оскільки за життя її батьків вони ухилялися від допомоги та догляду її батьків, які через похилий вік і тяжкі хвороби були у безпорадному стані. Також вони успадкували майно своїх батьків. Просить усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті її батьків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Пояснила, що після смерті батька відкрилася спадщина і відповідачі подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки їх покійний батько був сином померлого. Вважає, що їх необхідно усунути від права на спадкування, оскільки вони як онуки не надавали необхідної допомоги померлим діду та бабі, які цього потребували, не допомагали по господарству, якщо допомагали то за гроші. Своєю поведінкою негативною впливало на них та їх здоров'я. Після смерті батьків, відповідачі самовільно частково позабирали речі з хати. Фактично батьками опікувалася вона сама, здійснювала догляд та поховання.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали та пояснили, що вони є онуками померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки їх покійний син ОСОБА_7 є їх батько, мати також померла. Вони з братом проживають в будинку який побудували їхні покійні батьки, а також спадкодавці дід з бабкою, які також допомагали в цьому. Оскільки вони жили самі дід з бабкою їм допомагали в тому числі і матеріально. Стосунки в них з дідом та бабкою були нормальні до самої їх смерті, а також і з позивачкою по справі. Конфлікти почали виникати після смерті діда коли стало питання про майно, при цьому позивачка ОСОБА_1 вважала, що вона має успадкувати все майно.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що дісно позивачка доглядала за померлими батьками, а також будинком поралася по домогосподарству покійних своїх батьків. Її мати ОСОБА_6 при ній говорила, що оскільки у відповідачів є земельні паї та будинок то своє майно вона вважала що повинно перейти до дочки, позивачки по справі. При житті батьків позивачки їх відносини з онуками, відповідачами по справі були нормальні і на них не скаржилися.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є внуками померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 У них були нормальні людські стосунки, допомагали один одному і непорозумінь між ними не було. Також були хороші стосунки з позивачкою, які погіршилися після смерті спадкодавців через спадкове майно.

Свідок ОСОБА_10 - чоловік позивачки, в судовому засіданні підтвердив пояснення позивачки і пояснив, що дійсно вони були в хороших стосунках з відповідачами по справі, які ускладнилися після смерті батьків дружини через спадкове майно. Він їм допомагав як морально так і матеріально, спілкувалися між собою, але після смерті батьків дружини відносини погіршилися.

Суд заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 355896, виданого виконавчим комітетом Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області 11.10.2016 року ОСОБА_6, померла 11.10.2016 року.

Відповідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 355898, виданого виконавчим комітетом Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області 04.11.2016 року ОСОБА_5, помер 02.11.2016 року.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

А тому, з огляду на вищевикладене, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 є позивачка по справі, як дочка спадкодавця та відповідачі по справі, як внуки спадкодавця за правом представлення.

Позивачка вважає, що відповідачі мають бути усунені від права на спадкування спадщини після смерті ОСОБА_5 однак, суд не погоджується з думками та твердженнями позивачки з наступних міркувань.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Так, згідно лікарської рекомендації від 07.10.2016 року, яка надана суду позивачкою, померлий ОСОБА_5 проконсультований психіатром і рекомендовано знаходитись під його спостереженням. Інших доказів про стан здоров'я суду не надано, а саме перебування в безпорадному стані, а також необхідності надання стороньої допомоги померлому.

Судом також встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 перебував в відділенні постійного перебування людей похилого віку милосерддя територіального центру соціального обслуговування одиноких пристарілих громадян району в смт. Чечельник, Вінницької області, де і помер, що незаперечує позивачка з ініціативи якої його туди помістили.

В судовому засіданні позивачка не надала також належних та допустимих доказів щодо не надання відповідачами по справі, допомоги спадкодавцеві ОСОБА_5 та умисного ухилення останніх від її надання.

Окрім того, суд звертає також увагу, що надані позивачем пояснення щодо того, що відповідачі самовільно заволоділи частиною майна померлих, не надавали матеріальної підтримки на час проведення організації поховання не є підставою для усунення інших спадкоємців від прийняття спадщини.

Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

РІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом після померлої 11 жовтня 2016 року ОСОБА_6 та померлого 02 листопада 2016 року ОСОБА_11 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може подаватися до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: