Справа № 166/175/17 Провадження № 22-ц/773/1158/17 Головуючий у1 інстанції: Лозицький С.О.
Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області у складі

Головуючого судді- Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.

секретар Концевич Я.О.

з участю представника позивача Мельник В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі- ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ратнівського районного суду від 04 травня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між банком та ОСОБА_3 кредитного договору без номера шляхом підписання заяви від 07.04.2006 року, останньому було надано кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну карту з встановленням відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюються шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості. У порушення вимог чинного законодавства та умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

В результаті неналежного виконання умов кредитного договору у ОСОБА_3 виникла заборгованість по сплаті отриманого кредиту, яка станом на 31.10.2016 року становить 26275.01 грн., з яких 1861.74 грн. ? заборгованість за кредитом, 20600.14 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2085.75 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1227.38 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи наведене, банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Ратнівського районного суду від 04.05.2017 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ ПриватБанк» 1342 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором, 20 грн. 13 коп. судового збору. В решті позову відмовлено

Позивачем на це рішення подано апеляційну скаргу, у якій не погоджуючись з висновками суду в повному обсязі, просить змінити рішення суду і ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Зазначає про допущену невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В апеляційному суді представник позивача апеляційну скаргу підтримала із наведеній у ній підставі та просить задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с. 112 ).

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено укладення між позивачем і відповідачем договору, на умовах, викладених у позовній заяві, не надано суду Тарифів і Правил, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Разом з тим суд вважав за можливе стягнути заборгованість по кредиту та проценти за користування кредитними коштами, виходячи із облікової ставки Національного банку України на підставі ч.І ст. 1048 ЦК України. Проте, такі висновки суду зроблені з порушенням норм процесуального права, тому рішення не може залишатися в силі.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Всупереч наведеній правовій нормі суд першої інстанції не сприяв позивачу у здійсненні його обов'язку довести обставини справи на підставі доказів - Умов та Тарифів, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин та не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій щодо подання належних доказів. Також суд не сприяв відповідачу у виконанні його обов'язку подати докази на спростування доводів позивача та погодився з викладеним у письмовій заяві проханням ОСОБА_3 розглядати справу у його відсутності, у якій він будь-яких мотивів, з яких він заперечує позов, не навів (а.с.66).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи на підставі заяви відповідача ОСОБА_3 від 07.04.2006 року, яка підписана ним власноруч, банк надав позичальнику кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну карту з встановленням відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % у місяць з розрахунку 360 днів в році, тобто, 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10).

За таких обставин висновок суду про те , що сторонами не встановлено розміру процентної ставки за кредитним договором, не відповідає обставинам справи, а застосування положень ст. 1048 ЦК України при здійсненні розрахунку процентів є помилковим.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), зазначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом зазначених правових норм підпис сторін письмового договору має бути під усіма його умовами, про які домовилися сторони. Якщо сторони уклали змішаний договір, то умови різних договорів повинні міститися в письмовому тексті договору, підписаному сторонами.

Такий текст договору у формі письмової заяви між сторонами підписаний.

Відмовляючи у стягненні заборгованості по відсотках за користування кредитом, пені, комісії, штрафів суд першої інстанції дійшов висновку, що Умови і Правила надання банківських послуг, а також тарифи є неналежними доказами, при цьому послався на правові позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-2320 цс 16 від 22.03.2017 року.

У наведених правових висновках зазначено про те, що в Умовах відсутній підпис відповідача, при цьому суд не встановив на підставі належних та допустимих доказів, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тобто, зміст наведених правових висновків зводиться до необхідності з'ясування судом зазначених обставин при розгляді справи, що вбачається із мотивувальної частини Постанов Верховного Суду України у цих справах.

Ураховуючи зазначені правові позиції колегія суддів встановила, що факт укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 кредитного договору від 07.04.2006 року підтверджується письмовою заявою позичальника, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем, в якій містяться всі істотні умови вказаного виду договору, в тому числі сума кредитного ліміту, валюта кредиту, строк дії договору, порядок погашення заборгованості, процентна ставка, та інші (а.с.10).

ПАТ «КБ «ПриватБанк» долучив до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг, якими визначено порядок нарахування штрафів, пені, процентів. З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що саме згідно з приписами наданих Умов і Правил Банк здійснював такі нарахування, тобто, саме ці Умови і Правила діяли на час укладення Договору. Доказом того, що саме ці Умови і Правила мав на увазі відповідач, є його підпис у Заяві, а також факт періодичної сплати нарахованих банком відповідно до Умов і Правил, комісій, процентів, неустойки у період з 30.06.2006 року по 03.03.2016 року (дата останнього погашення заборгованості) (а.с.5-8, 10-11).

Встановлено, що ОСОБА_3 було надано кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну карту 2 500 грн. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.

З довідки, наданої позивачем до суду апеляційної інстанції, вбачається, що відповідачу видана кредитна карта терміном дії по 04.2013 року(а.с. 88 ).

З приєднаної до апеляційної скарги виписки по рахунку боржника ОСОБА_3 вбачається, що починаючи з 04.05.2006 року відповідач щомісячно знімав кредитні кошти, сплачуючи комісію при знятті готівки відповідно до Умов та Правил (а.с. 89-97 ).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредиту не виконав і станом на 02.07.2013 року загальна сума боргу за кредитним договором становить 26275.01 грн., з яких 1861.74 грн. ? заборгованість за кредитом, 20600.14 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2085.75 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1227.38 грн. - штраф (процентна складова), відповідно до розділу 8 Умов надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ні розмір заборгованості, ні порядок її нарахування відповідачем не оспорюється. Також відповідач ОСОБА_3 не повідомляв суд та не надавав пояснень, у яких би зазначав, що при укладенні кредитного договору мав на увазі інші Умови, Правила та Тарифи, ніж ті, що були надані Банком, або ж що кредитний договір був укладений на інших умовах, ніж зазначено у позовній заяві. Жодних заперечень щодо взятих зобов"язань щодо сплати процентів, комісій та пені відповідач не висловлював. Його письмова заява зводилась лише до застосування строку позовної давності.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту укладення між сторонами договору на умовах, викладених банком в позовній заяві з урахуванням відсутності зі сторони відповідача будь-яких заперечень по суті позову, не узгоджується з принципом диспозитивності цивільного процесу.

Суд безпідставно зменшив розмір заборгованості за тілом кредиту на суму 1558.25 грн., оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що при її визначенні ці суми сплачених коштів були ураховані банком (а.с. 5-8).

Вимога відповідача про застосування судом строку позовної давності не може бути задоволена, оскільки останній платіж по погашенню заборгованості він здійснив 03.03.2016 року, тобто, вчинив дії, які свідчать про визнання боргу, а банк звернувся з позовом до суду 13.02.2017 року - в межах строку позовної давності.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Оскільки суд першої інстанції не забезпечив повного з'ясування обставин справи, дійшов до своїх висновків з порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

В зв'язку із задоволенням апеляційної скарги понесені позивачем судові витрати за подання позову у розмірі 1600 гривень та апеляційних скарг у розмірі 1760 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ратнівського районного суду від 04.05.2017 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, без номера від 19.04.2007 року у сумі 26275 грн. 01 коп. (двадцять шість тисяч двісті сімдесят п»ять гривень одну копійку), та 3360 (три тисячі триста шістдесят) гривень судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: