Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 316/926/16 Головуючий у 1-й інстанції Капустинський М.В.
Пр. № 22-ц/778/3344/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИЛА:

22 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона з 2008 року проживала разом з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, у них народилась дитина - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

01.04.2016 року між нею та відповідачем виникла сварка, після якої вони перестали проживати разом.

Зазначала, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вказувала, що у відповідача інших дітей не має, аліментів на утримання неповнолітніх дітей він не сплачує, за станом здоров'я може працювати та утримувати дитину.

Одній утримувати дитину їй важко.

Добровільно матеріальну допомогу на утримання сина, відповідач не надає.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 червня 2017 року (а.с. 105-106) вимоги позовної заяви позивача у цій справі задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини із усіх видів заробітків (доходу) відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня винесення судового рішення - 30.06.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні в оскаржуємій частині, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 111-114) просила рішення суду першої інстанції в частині визначення аліментів у розмірі 1/6 частини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, за яким позов задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 119), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.121).

Відповідач через свого представника подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с. 131-142).

У судове засідання 07 вересня 2017 року повідомлений апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи належним чином (а.с. 123) відповідач ОСОБА_3 не з'явився, заяв-повідомлень про причини своєї неявки, а також клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки відповідача ОСОБА_3 у дане судове засідання та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника за довіреністю (а.с. 34) ОСОБА_5, позивача ОСОБА_2 та представника останньої за договором - адвоката (а.с. 146-148) Калінкіної Г.В.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, позивача ОСОБА_2 та представника останньої - Калінкіної Г.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Згідно із ст. 307 ч. 1 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (п. 1); скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п. 2), змінити рішення (п.3).

В силу вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково в розмірі аліментів 1/6 частини із усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дати ухвалення рішення судом, керувався ст.ст. ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294, 296, 367 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача лише в частині їх задоволення.

Проте, з такими висновками суду можна погодитись лише частково.

Так, відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до них правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), який проживає разом з позивачем у м. Запоріжжі.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст.141 СК України мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою.

Ч. 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи безстроково (а.с.83), працює, має постійний дохід в середньому біля 10000,00 на місяць (а.с. 102), інших дітей не має, аліментів на утримання неповнолітніх дітей не сплачує.

Однак, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помилково визначив останній у розмірі 1/6 частини із усіх видів заробітків (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня винесення судового рішення - 30.06.2017 року замість правильного 1/4 частини із усіх видів заробітків (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду -22 червня 2016 року.

Оскільки, в силу вимог ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Встановлено, що позов було подано позивачем до суду цій справі 22 червня 2016 року (вх. № суду від 22 червня 2016 року а.с.1).

Позивач ОСОБА_2 у цій справі у своєму позові просила стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини саме, «починаючи з дати пред'явлення позову».

Суд першої інстанції мав розглядати дану справу на виконання вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України, у тому числі зокрема щодо дати, з якої стягувати аліменти, тобто саме в межах заявлених у цій справі позовних вимог позивачем.

Оскільки, у матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази, що відповідач ОСОБА_3 після 22 червня 2016 року (дати подачі позивачем вищезазначеного позову до суду) та по 30 червня 2017 року (дати ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі) сплатив буд-які аліменти на користь позивача ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (розписки позивача ОСОБА_2 про отримання аліментів від ОСОБА_3 за вказаний період часу, квитанції про сплату, перерахування відповідачем аліментів поштою чи за допомогою інших засобів на користь позивача, написання відповідачем заяви за містом роботи про сплату аліментів на користь позивача у добровільному порядку тощо).

Сплата відповідачем ОСОБА_3 на користь СК ТАС ЛАЙФ 11000,00 грн. від 02 лютого 2016 року та 27000,00 грн. від 02 лютого 2017 року за полісом страхування життя дитини за договором страхування (а.с. 98-101) не свідчить про сплату у добровільному порядку ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів та зокрема у 2017 році у вищезазначений період з 22 червня 2016 року по 30 червня 2017 року.

Оскільки, страховий платіж і аліменти - це зовсім різні за своїм змістом поняття, останні не можна ототожнювати між собою.

Аліменти ОСОБА_3 має платити на дитину до досягнення останньою повноліття в обов'язковому порядку в силу вимог ст. ст. 180, 141 СК України, а страхування життя дитини є добровільним волевиявленням відповідача і не звільняє останнього від сплати аліментів на утримання цієї дитини на користь матері останньої, з якою мешкає дитина і не може впливати на розмір аліментів у цій справі.

Щодо розміру аліментів.

В силу вимог ст. 183 ч. 5 СК України, в редакції, яка є чинною з 08 липня 2017 року, вже чітко визначено, що той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - (1/4) однієї четверті, на двох дітей - (1/3) однієї третини, та трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

А згідно із ст. 182 ч. 2 СК України, в редакції, яка є чинною з 08 липня 2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, враховуючи, що рішення суду, що є предметом апеляційного перегляду у цій справі, було постановлено до 08 липня 2017 року, то суд першої інстанції правильно виходив із мінімального розміру аліментів на одну дитину - 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч. 2 СК України в чинній редакції до 08 липня 2017 року) та того, що саме суд визначає частку заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину (ст. 183 ч.1 СК України в чинній редакції до 08 липня 2017 року).

Оскільки, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Проте, суд першої інстанції мав визначити розмір аліментів на дитину у цій справі саме у розмірі ? (однієї четверті) частини із усіх видів заробітків (доходу) відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку.

Оскільки, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 інших дітей немає, має інвалідність 2 групи, отримує пенсію, але працює та має дохід біля 10000,00 грн. на місяць (заперечення відповідача на позовну заяву позивача у цій справі а.с. 79), є учасником ТОВ «НМВП «ЕПМ» (довідка від 16 грудня 2016 року, копія надана апеляційному суду позивачем у судовому засіданні, яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 303 ч.2 ЦУпК України, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду в межах доводів апеляційної скарги позивача).

При цьому, суд першої інстанції мав виходити при визначенні розміру аліментів на дитину у цій справі із того, що відповідач ОСОБА_3 за своєю згодою у добровільному порядку з 08 серпня 2012 року сплачує аліменти у розмірі 2400,00 грн. щомісяця на користь своєї колишньої дружини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі нотаріально посвідченого договору (а.с.88), дружина на момент укладення цього договору є непрацездатною, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3, виданим Пенсійним фондом України 19 листопада 2009 року, відповідно до якого вона одержує пенсію по інвалідності (2 група загальне захворювання).

Проте, сплату аліментів на непрацездатну колишню дружину ОСОБА_3, як колишній чоловік, має здійснювати відповідно до ст. 76 ч. 2 СК України лише, якщо він може надавати таку допомогу.

А ось в силу вимог ст. 180 ч. 1 СК України свою спільну із позивачем дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний утримувати до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів на дитину у цій справі за рішенням суду у вищезазначеному розмірі у подальшому може бути підставою для зміни розміру аліментів шляхом зменшення останніх за вищезазначеним договором між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, або розірвання останнього взагалі, припинення права колишньої дружини на утримання на підставі статей Сімейного кодексу України тощо.

Те саме стосується договору довічного утримання між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 від 09.09.2010 року (а.с.49-50), за яким ОСОБА_3 у добровільному порядку взяв на себе зобов'язання забезпечувати відчужувача квартири АДРЕСА_1 на його користь утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору.

Стягнення аліментів на дитину у цій справі за рішенням суду у вищезазначеному розмірі у подальшому може бути підставою для зміни розміру утримання шляхом зменшення останнього за вищезазначеним договором довічного утримання між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 від 09.09.2010 року (а.с.49-50) або розірвання останнього взагалі.

Тобто, первісними у даному випадку є аліменти на малолітню дитину, які є обов'язковими в силу закону до досягнення дитиною повноліття, а потім вже інші утримання, для яких не передбачено обов'язковості законом, а лише - за умови матеріальної можливості відповідача ОСОБА_3 чи бажання останнього взагалі.

Визначення розміру аліментів на дитину у цій справі у вигляді ? частини із усіх видів заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_3, при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах, відповідає інтересам дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і не порушує прав батька цієї дитини - відповідача ОСОБА_3

Оскільки, решта частина доходу відповідача буде достатньою для утримання ним себе, лікування, а також для здійснення чи нездійснення ним за його бажаннями інших утримань і сплат, які за своїм змістом на час ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі є виключно добровільними (аліменти на колишню дружину, страховий платіж на дитину, довічне утримання третьої особи, винаймання житла за наявності іншого житла у нього у власності тощо).

Доводи позивача про визначення розміру аліментів з відповідача на утримання дитини саме у розмірі 1/3 частини із всіх заробітків (доходу) відповідача при вищевикладених встановлених фактичних обставинах цієї справи, є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

В силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Позивач надала апеляційному суду у судовому засіданні для долучення до матеріалів цієї справи копії документів на підтвердження майнового стану відповідача (а.с. 149-156), які начеб - то були у матеріалах цієї справи під час розгляду останньої у суді першої інстанції, однак, після ознайомлення нею із матеріалами цієї справи в апеляційному суді, вона встановила, що суд першої інстанції зазначені документи апеляційному суду у матеріали цієї справи не додав.

Представник відповідача у судовому засіданні в апеляційному суді проти задоволення зазначеного клопотання позивача не заперечував.

Рішення суду першої інстанції в частині допуску судом першої інстанції негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Разом із тим, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч. 3 ЦПК України).

Встановлено, що судом першої інстанції з порушенням вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Так, встановлено, що позивач ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору у розмірі 551,20 грн. при подачі до суду вищезазначеного позову про стягнення аліментів у цій справі в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ст. 88 ЦПК України в разі задоволення позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, вказаний розмір судового збору дійсно підлягав би стягненню у дохід держави з відповідача ОСОБА_3

Однак, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи (а.с. 51), а тому він також є особою, яка звільнена від сплати судового збору в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

При вищевикладених обставинах, вищезазначені судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, мали бути віднести за рахунок держави.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково; рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 червня 2017 року в оскаржуємій частині у цій справі змінити, визначивши розмір стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліментів у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітків (доходу) відповідача замість «1/6 частини», починаючи стягнення з дати пред'явлення позову - 22 червня 2016 року; рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 червня 2017 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 551,20 грн. скасувати.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне роз'яснити сторонам у цій справі їх право, як батьків, у подальшому окремо від цієї справи у позасудовому порядку вирішувати питання про укладення договору між батьками про сплату аліментів на дитину згідно із ст. 189 СК України, або змінювати визначений за рішенням суду у цій справі розмір аліментів на дитину у порядку, передбаченому ст. 192 СК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307- 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 червня 2017 року в оскаржуємій частині у цій справі змінити, визначивши розмір стягнутих з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на утримання неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліментів у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітків (доходу) відповідача замість «1/6 частини», починаючи стягнення з дати пред'явлення позову - 22 червня 2016 року.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 червня 2017 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 551,20 грн. скасувати.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Кочеткова І.В.Маловічко С.В.