АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

31 серпня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів -Чобіток А.О., Українець Л.Д.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова ДенисаМихайловича про визнання неправомірними дій , визнання права власності, зобов'язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - ПрохороваІгоря Руслановича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року,

встановила:

у липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії щодо звернення стягнення на нерухоме майно, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати нотаріуса внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» на спірне майно.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.03.2017 р. позов було задоволено частково - визнано неправомірними дії приватного нотаріуса КМНО Щелкова Д.М. щодо звернення стягнення на кв. АДРЕСА_1, скасовано державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кей-Колект», відмовлено в іншій частині позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ТОВ «Кей-Колект» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 вказував, що між ним та АКІБ «УкрСиббанк» 18.02.2008 р. було укладено Договір про надання споживчого кредиту в сумі 200 000 дол. США на придбання квартири. Того ж дня між ним та ТОВ «Територіальне міжгосподарче об'єднання «ЛІКО-Холдінг» було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. На забезпечення виконання Договору про надання споживчого кредиту між ним та банком того ж дня було укладено Договір іпотеки. 24.06.2016 р. він дізнався, що з 23.05.2016 р. право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» за рішенням приватного нотаріуса КМНО Щелкова Д.М. Оскільки перехід права власності на вказану квартиру міг відбутись лише за окремим договором про задоволення вимог іпотекодержателя та було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивач просив визнати неправомірними дії ТОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Щелкова Д.М., визнати право власності за ним на кв. АДРЕСА_1, зобов'язати приватного нотаріуса Щелкова Д.М. внести запис про скасування державної реєстрації на квартиру за ТОВ «Кей-Колект» та поновити запис про право власності на квартиру за ним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.03.2017 р. позов було задоволено частково - визнано неправомірними дії приватного нотаріуса КМНО Щелкова Д.М. щодо звернення стягнення на кв. АДРЕСА_1, скасовано державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кей-Колект», відмовлено в іншій частині позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що приватним нотаріусом КМНО Щелковим Д.М. при проведенні державної реєстрації не були дотримані вимоги Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та правильно застосував норми матеріального права до правовідносин, що виникли між сторонами, пославшись також на положення ст. 575 ЦК України.

Такий висновок суд першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Рішення суду щодо відмови у задоволенні частини позовних вимоги сторонами по справі не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» 18.02.2008 р. на забезпечення виконання Договору про надання споживчого кредиту було укладено Договір іпотеки, предметом якого була кв. АДРЕСА_1. 12.02.2011 р. банк продав право вимоги за вказаним Договором про надання споживчого кредиту ТОВ «Кей-Колект». 23.05.2016 р. приватним нотаріусом КМНО Щелковим Д.М, було здійснено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кей-Колект» на підставі Договору про іпотеку.

Доводи, викладені представником відповідача - Прохоровим І.Р. в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а сам право власності на нерухоме майно. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати за рахунок заставленого майна переважне перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. В ч. 2 цієї статті передбачено право іпотекодавця на оскарження у суді Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

В даному випадку в Розділі 5 Договору іпотеки, укладеного 18.02.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 - Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя закріплено досягнення згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється одним із передбачених способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, в п. 5.2.1. Договору іпотеки було передбачено можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (а/с 19-20 т. 1). Натомість, реєструючи право власності на предмет іпотеки, приватний нотаріус КМНО Щелков Д.М. зазначив як підставу для такої реєстрації сам Договір іпотеки.

Доводи представника ТОВ «Кей-Колект» - ПрохороваІ.Р., викладені в апеляційній скарзі, про те. що товариство як іпотекодержатель вже набуло право власності на предмет іпотеки, а приватний нотаріус як реєстратор вчинив дії лише на підтвердження такого факту і таке застереження в Договорі іпотеки прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, є необґрунтованими, оскільки у вказаному вище пункті Договору іпотеки було передбачено можливість передачі права власності на підставі саме окремого Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, якого укладено не було.

Суд першої інстанції послався в рішенні на Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою КМ України від 17 жовтня 2013 р. №868, який втратив чинність на підставі постанови КМ України від 25.12.2015 р. №1127 Станом на 23.05.2016 р. діяв Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який був затверджений постаново КМ України від 25.12.2015 р. №1127.

В п. 12 вказаного Порядку закріплено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. В п. 57 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

При розгляді справи в суді першої інстанції приватним нотаріусом Щелковим Д.М. було подано заперечення на позовну заяву та надано копії документів, які були подані ТОВ «Кей-Колект» при зверненні за державною реєстрацією (а/с 79-144 т. 1). Письмове застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку в Договорі іпотеки приватний нотаріус розглядав як згоду власника на відчуження предмета іпотеки.

Посилання представника ТОВ «Кей-Колект» в апеляційній скарзі, на те, що позивач зловживає своїм правом, він не є власником майна, а обраний ним спосіб захисту є невірним, оскільки приватний нотаріус не вчиняв нотаріальної дії, а діяв виключно як державний реєстратор є необґрунтованими, з огляду на наступне. В постанові від 14 червня 2016 р. Верховним Судом України (справа №21-41а16), де позивачем були заявлені вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування запису було зроблено висновок, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами ЦПК.

Зазначення в рішенні суду посилання, крім іншого, на мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте нерухоме майно, яке є предметом іпотеки згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не впливає на законність рішення та не спростовує загального висновку суду першої інстанції, оскільки підставою для задоволення позовних вимог було визначено порушення норм Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Прохорова Ігоря Руслановича відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 752/10790/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6215/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.