Справа № 464/2000/16 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/249/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Копняк С.М.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ЛКП «Старий Сихів» - ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 07 липня 2016 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території по вул.Трильовського, 29 у м.Львові за період з 01.09.2006 по 01.11.2014 в розмірі 9087 грн. 89 коп., за послуги з центрального опалення за період з 01.11.2005 по 01.11.2014 в розмірі 14530 грн. 92 коп., за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з 01.06.2013 по 01.11.2014 в розмірі 838 грн. 20 коп., а всього 24 457 (двадцять чотири тисячі чотириста п'ятдесят сім) грн. 01 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 ОСОБА_7 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» судові витрати у розмірі 689 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» судові витрати у розмірі 689 грн.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначають, що судом першої інстанції не було враховано, що житлово-комунальні послуги з утримання та обслуговування будинку по вул.Трильовського, 29 у м.Львові не надаються або неналежно надаються ЛКП «Старий Сихів», що підтверджується відповідними актами. Вважають, що позовні вимоги заявлені позивачем безпідставно, оскільки договір на обслуговування житлового будинку з ЛКП «Старий Сихів» відповідач ОСОБА_3 не укладала. Зазначають, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що було подано відповідну заяву, а оплата в розмірі 500 грн. за комунальні послуги відповідачами не здійснювалась. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані співвласник квартири ОСОБА_6, її чоловік ОСОБА_5 та неповнолітня дочка ОСОБА_8, 29.11.2009р.н. (а.с. 3). Встановлено, що вказана квартира приватизована, інші співвласники ОСОБА_9, ОСОБА_10 у квартирі не зареєстровані та не проживають.

Будинок № 29 по вул. Трильовського у м. Львові перебуває на балансі ЛКП «Старий Сихів», яке здійснює управління будинком і забезпечує його належну експлуатацію та користується при цьому правами та обовязками, передбаченими ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Виконуючи свої обов'язки, позивач уклав договори на обслуговування прибудинкової території, на послуги водопостачання та водовідведення, централізованого опалення.

На імя відповідача ЗоренкоЗеленої З.Ю. відкритий особовий рахунок по нарахуванню та внесенню плати за надані житлово-комунальні послуги № 29, зокрема, за послуги за утримання будинку і прибудинкової території, за теплопостачання, за холодне водопостачання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення споживачі зобов'язані своєчасно оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги (опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення) та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно загальної площі квартири, згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529, а з 01.06.2011 згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869.

З представлених позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачі за надані послуги по утриманню і обслуговуванню житлового будинку, за центральне опалення та холодне водопостачання здійснювали оплату не в повному обсязі, не регулярно, внаслідок чого утворилася заборгованість за утримання будинку в розмірі 9087,89 грн. за період з вересня 2006 року по листопад 2014 року, за центральне теплопостачання в розмірі 14 530,92 грн. за період з листопада 2005 року по листопад 2014 року, за централізовану подачу холодної води в розмірі 838,20 грн. за період з червня 2013 року по листопад 2014 року (а.с.6-10).

Судом встановлено, що позивач у вказані періоди надавав житлово-комунальні послуги мешканцям будинку № 29 по вул. Трильовського у м. Львові, що підтверджується договорами на постачання електричної енергії, про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи у будинку проводяться поточні ремонти, в межах фінансування вживаються інші заходи. Зокрема, у 2011 році працівники ЛКП «Старий Сихів» провели ремонт покрівлі над квартирою 29, обслуговуючим підприємством «ОСОБА_9 Еко» проведено профілактичний ремонт ліфта 1-го підїзду, проведено ремонт віконної рами між 8 і 9 поверхами, ремонт міжпанельних швів включено в план ремонту на 2012 рік, прибирання та миття підїзду виконується згідно графіку та підтверджено актами в присутності мешканців (а.с.113,114).

Заперечуючи свій обовязок по оплаті вказаних житлово-комунальних послуг, відповідачі посилаються на факт відсутності між сторонами договірних відносин, а також на те, що у звязку з наданням неякісних послуг і відсутністю таких, відсутні підстави для здійснення їх оплати.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, чинним законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг.

Проте, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-1995цс16, і згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів, тому підлягає врахуванню колегією суддів при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції і не погодитись з цим висновком у судової колегії немає підстав.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачі фактично користувалися житлово-комунальними послугами, а тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не звільняє їх від сплати за фактично надані послуги.

Відносини між виконавцем та споживачем у разі незадоволення останнього якістю наданих послуг врегульовані ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Надані відповідачем акти-претензії за своєю формою та змістом не відповідають вимогам щодо їх оформлення, визначених відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у відповідності до яких за результатами перевірки складається акт - претензія про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем та представником виконавця.

Згідно п.5 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не у повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Суду на надано належних і допустимих доказів звернень відповідача у встановленому порядку до ЛКП з приводу зменшення оплати за неналежну якість наданих послуг.

Відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про підставність позовних вимог.

Щодо заяви відповідачів та представника відповідача про застосування позовної давності, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідачів по оплаті за житлово-комунальні послуги виникла з 01.09.2006р., за послуги з центрального опалення з 01.11.2005р., за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення з 01.06.2013 року, при цьому представником відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції визнано наявність заборгованості по оплаті за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з 01.06.2013 року по 01.11.2014 року в розмірі 838,20 грн..

Як вбачається з представленого розрахунку заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, у грудні 2007, лютому, травні, липні 2008 роках при місячному нарахуванні 53,33; 53,74; 79,32; 80,89 грн. відповідачі оплачували суми у більшому розмірі відповідно по 100 грн., а в березні 2014 при місячному нарахуванні 128,22 грн. відповідачі здійснили оплату в розмірі 500 грн.

Таким чином, відповідачі періодично оплачували нараховані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, в тому числі частинами, що перевищували нарахування за поточний місяць, чим частково погашали заборгованість за попередні місяці. Наведене свідчить про те, що відповідачі, здійснюючи періодичне погашення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, визнавали наявний борг по оплаті послуг перед позивачем, у зв'язку із чим переривали перебіг позовної давності для заявлених позовних вимог.

Доводи відповідачів про те, що ними не здійснювалась оплата за утримання будинку і прибудинкової території у березні 2014 року в розмірі 500 грн. не заслуговують на увагу як голослівні та не підтверджені доказами.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів на користь ЛКП «Старий Сихів» заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по вул. Трильовського, 29 у м. Львові за період з 01.09.2006 року по 01.11.2014 року в розмірі 9087,89 грн..

Крім цього, встановлено, що позивач звертався до суду із заявами про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги у листопаді 2009 року, в червні 2011 року (№2н-4848/09, 1229/11), які скасовані ухвалами Сихівського районного суду м. Львова, тобто строк позовної давності був перерваний.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2015 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.01.2015р. судовий наказ від 15.01.2015р. було скасовано (а.с. 22).

З урахуванням наведеного та з огляду на положення ч.3 ст. 264 ЦК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути заборгованість за надані послуги з центрального опалення в межах позовної давності, тобто з 01.01.2012 року.

Тому колегія суддів не може погодитись із стягненням з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з центрального опалення за період з 01.11.2005 по 01.11.2014 в розмірі 14530 грн. 92 коп., оскільки позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в межах строку позовної давності за період з 01.01.2012 року по 01.11.2014 року в розмірі 5 743,24 грн.

Відповідно до ст.ст.64, 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником і несуть усі обов'язки, у тому числі з приводу оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, повнолітні члени сім'ї власника жилого приміщення несуть солідарну з ним майнову відповідальність за зобов'язаннями (ст.541 ЦК - солідарний обов'язок за законом).

За таких обставин та виходячи з того, що ОСОБА_5 не є власником помешкання, але є членом сім'ї власника, зареєстрований і проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, споживає житлово-комунальні послуги, тому враховуючи положення ст.543 ЦК України та ст.10 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про покладення на відповідачів солідарного обовязку по оплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Крім цього, згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір по 440 грн. 96 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_11 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2016 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» заборгованості та судового збору.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території по вул. Трильовського, 29 у м. Львові за період з 01.09.2006 року по 01.11.2014 року в розмірі 9087,89 грн., за послуги з центрального опалення за період з 01.01.2012 року по 01.11.2014 року в розмірі 5 743,24 грн., за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з 01.06.2013 року по 01.11.2014 року в розмірі 838,20 грн., а всього 15 669,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 ОСОБА_7 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» судові витрати у розмірі 440,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» судових витрат у розмірі 440,96 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: