________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/890/17
Провадження № 2/520/6395/17
УХВАЛА

03.02.2017 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

25.01.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання договору недійсним, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір кредиту №44.29-48-161/1 від 29 лютого 2008 року, укладений між позичальником ОСОБА_1 та банком;

- у відповідності із статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачі» звільнити позивача від сплати судового збору.

Також позивачем у позові зазначено, що вона просить суд прийняти позовну заяву до свого розгляду відповідно до статі 110 Цивільного процесуального кодексу України та Постанови № 5 від 12.04.96 Пленуму Верховного Суду України: «Відповідно до Закону «Про захист прав споживачів» споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження Відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання Договору. Жоден із цих Судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого Суду з мотивів непідсудності».

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Зазначаємо, що позивачем зазначено, що нею подається позов відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивачем у позові не зазначено за яким саме вибором нею подано позов, а саме: чи поданий за місцезнаходженням відповідача; чи поданий за зареєстрованим місцем її проживання чи перебування; за місцем заподіяння шкоди, чи виконання договору.

Позивач ОСОБА_1 зазначила у позові своє місце мешкання: АДРЕСА_1, що є територією Малиновського району міста Одеси.

Згідно з отриманою довідкою з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 26.07.2000 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що є територією Малиновського району міста Одеси.

У звязку з чим, суддею встановлено, що ця справа за правилами вибору підсудності, а саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванняпозивача не підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Розглядаючи питання чи підсудна справа у разі поданні позову за місцезнаходженням відповідача по справі, зазначаємо.

Позивачем зазначено місцезнаходження відповідача по справі Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк»: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 21.

Однак при перевірки обставин встановлено, що відповідно до даних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрованим місцезнаходженням Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» є: м. Київ, вул. Ковпака, 29.

Відповідно до вимог ст. 110 ЦПК України, позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням.

Позивачем не зазначено та не надано відомостей, що в неї виник спір саме з філією Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 21.

Крім того, позивачем особисто надано до позову копію спірного договору кредиту №44.29-48-161/1 від 29.02.2008 року, в якому зазначено, що позивач уклала договір саме з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ковпака, 29.

У звязку з чим, суддею встановлено, що ця справа за правилами вибору підсудності, а саме за місцезнаходженням відповідача по справі не підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Розглядаючи питання чи підсудна справа у разі поданні позову за місцем заподіяння шкоди, чи виконання договору, зазначаємо.

Позивачем подано до суду позов про визнання недійсним договору кредиту №44.29-48-161/1 від 29.02.2008 року.

Жодного посилання, що внаслідок укладення спірного договору кредиту, позивачеві було завдано шкоду на території Київського районну міста Одеси, позивачем не зроблено.

З наданих до суду документів, у тому числі спірного договору кредиту №44.29-48-161/1 від 29.02.2008 року, сторонами не зазначено місце виконання договору.

Сторонам лише зазначено, що кредитний договір був укладений для надання позивачеві кредиту на придбання квартири, за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 29-А.

У звязку з чим, суддею встановлено, що ця справа за правилами вибору підсудності, а саме за місцем заподіяння шкоди, чи виконання договоруне підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 22 зазначеного вище Закону передбачено, що місцевий суд є судом першої інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його підсудності.

За загальним правилом підсудність - це сукупність установлених законом ознак, за якими визначається суд, що має розглядати конкретну справу, її значення полягає у правильному розподілі між судами справ, що підлягають розгляду по першій судовій інстанції.

Частиною 2 ст. 2 ЦПК України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Отже, з огляду на викладене вище, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на те, що процесуальним законом розгляд цієї справи віднесено до підсудності іншого суду, хоча б і тієї ж юрисдикції.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, позовна заява повертається у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути позивачеві, у звязку з непідсудністю справи Київському районному суду міста Одеси.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання договору недійсним повернути позивачеві.

Розяснити ОСОБА_1 її право на звернення з такою позовною заявою до відповідного суду за правилами встановленими Цивільним Процесуальним Кодексом України у разі визначення саме за яким вибором позивач подає цю заяву, а також розяснити, що у разі подання цієї заяви за місцезнаходженням відповідача по справі, її право на звернення з такою позовною заявою до Голосіївського районного суду м. Києва, у разі подання цієї заяви за зареєстрованим місцем мешкання позивача по справі, її право на звернення з такою позовною заявою до Малиновського районного суду міста Одеси.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя Калініченко Л. В.