Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/3728/16-ц

Провадження № 2/185/144/17

22 серпня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської обєднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання недійсним та скасування витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської обєднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання недійсним та скасування витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку, якою просив визнати недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.02.2015 року щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:002:0429; визнати рішення ОСОБА_3 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області сорок четвертої позачергової сесії від 16.10.2014 року №876-44ІV про затвердження меж присадибних ділянок та надання сільському голові ОСОБА_4 права підпису проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 протиправним та скасувати його.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку № 141 по вул. Шевченко у с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, що підтверджується витягом про реєстрацію і власності на нерухоме майно від 08.02.2005 року № 6446886, відповідач ОСОБА_2 є власником сусідньої земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Павлоградський район, с. Вербки, вул. Шевченко, 139. На сьогоднішній день земельна ділянка, яка знаходиться у позивача в користуванні не приватизована у зв'язку з тим, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існує спір про межу між земельними ділянками.

Однак, відповідач ОСОБА_2 05.02.2015 року все ж таки оформив право власності на земельну ділянку по вул. Шевченко, 139 площею 0,25 га, кадастровий номер :02:002:0429.

Підставою оформлення права власності на земельну ділянку, що розташована по вул. Шевченко, 139 у с. Вербки, стало порушення процедури погодження проекту землеустрою відповідно до вимог Земельного кодексу України та ЗУ «Про землеустрій», що виявилося у прийнятті неправомірного рішення ОСОБА_3 сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області від 16.10.2014 року №876-44ІV «Про затвердження меж присадибних ділянок та надання сільському голові ОСОБА_4 права підпису проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 А.»

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти позовних вимог не заперечував, покладався на рішення суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності не надав, подав письмові заперечення, в яких посилався на незрозумілість статусу позивача як користувача земельної ділянки, та яке саме право позивача порушено, вказував, що процедура приватизації не була порушена, оскільки ОСОБА_2 звернувся до власника спірних земельних ділянок ОСОБА_3 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до ч.ч. 1, 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, на підставі договору дарування житлового будинку серії ВАМ 760898 р№ 1408 від 05.09.2003, посвідчений Другою Павлоградською держнотконторою, набув у власність житловий будинок, що розташований: вул. Шевченка, 141, с.Вербки, Павлоградський район, Дніпропетровська область. (а.с. 7,8)

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так, сторонами не оспорюється той факт, що житловий будинок, який розташований за адресою: вул. Шевченка, 139, с. Вербки, Павлоградський район, Дніпропетровська область, належить ОСОБА_2.

Ст. 40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання з регулювання земельних відносин.

Ч.ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин 1, 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара (пункт «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.183 ЗК України завданням землеустрою є, зокрема, встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Згідно приписів ст.184 ЗК України землеустрій передбачає: встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, землеволодінь і землекористувань; складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею; проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель.

Як передбачено в ст.198 цього Кодексу, кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Відповідно до статті 125 ЗК України Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено матеріалами справи 16 жовтня 2014 року на сорок четвертій позачерговій сесії ОСОБА_3 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області було прийнято рішення про затвердження меж присадибних ділянок, та надання сільському голові ОСОБА_4 право підпису проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 замість сусіда ОСОБА_1 (а.с 9)

Однак на думку суду, таке рішення є неправомірним, та таким, що не відповідає вимогам законності та справедливості, а тому повинно бути скасованим у зазначеній частині, виходячи з наступного.

Законодавством України покладений принцип добросовісності вчинення дій суб'єктом земельних правовідносин, тому, суд приходить до переконання, що суміжний землекористувач має право як погодити межу земельної ділянки, так і заперечувати проти погодження. Не підписувати акти, інші документи. Відмова суміжного користувача у наданні згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача (позивача) для останнього може мати негативні наслідки, однак не може розцінюватись як зловживання своїми правами та як порушення прав позивача, оскільки така відмова є формою реалізації відповідачем свого права. Відмова позивача ОСОБА_1 від погодження запропонованих меж земельної ділянки суміжного землекористувача відповідача ОСОБА_2, на думку суду, не є свавільною, з огляду на зміст рішення месцевого суду Павлоградського району від 15.11.2001 р., їз якого вбачається встановлення судом підстав для виключення із домоволодіння по вул. Шевченка, 139, с.Вербки, Павлоградський район, Дніпропетровська область сараю та віднесення його до домоволодіння по вул. Шевченка, 141, с.Вербки, Павлоградський район, Дніпропетровська область, із урахуванням відомосте технічної документації домоволодіння по вул. Шевченка, 139, с.Вербки, Павлоградський район, Дніпропетровська область (а.с.47, 63).

А відтак, суд приходить до переконання, що оскільки погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку ОСОБА_1 відбулося у формі відмови, то саме таке «погодження» повинно бути прийнято і враховано органами місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку.

Згідно із п. 3.12 та п. 3.13 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Межі вкраплених у земельну ділянку інших земельних ділянок встановлюються та закріплюються межовими знаками в тому самому порядку, що і зовнішні межі такої земельної ділянки.

За даними технічних паспортів, виготовлених КП «Павлоградське МБТІ» станом на 15.11.2001 року (а.с. 63, 64), житлові будинки № 139, 141 по вулиці Шевченка в с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області є суміжними.

Пунктом 7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів визначені в ст. 16 ЦК України - Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що рішення ОСОБА_3 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області шостого скликання сорок четвертої позачергової сесії №876-44/У1 від 16 жовтня 2014 року про затвердження меж присадибних ділянок, та надання сільському голові ОСОБА_4 право підпису проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2, протиправне.

Враховуючи, що прийняття рішення ОСОБА_3 сільською радою Павлогардського району Дніпропетровської області №876-44/У1 від 16 жовтня 2014 року про затвердження меж присадибних ділянок, та надання сільському голові ОСОБА_4 право підпису проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2А, стало підставою для передання ОСОБА_2 земельної ділянки у приватну власність, суд доходить висновку, що слід визнати також недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.02.2015 року щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:002:0429.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази у своїй сукупності є підставою для задоволення позову повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 131, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати рішення ОСОБА_3 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області сорок четвертої позачергової сесії від 16.10.2014 року №876-44ІV про затвердження меж присадибних ділянок та надання сільському голові ОСОБА_4 права підпису проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 протиправним та скасувати його.

Визнати недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.02.2015 року щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:002:0429.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сільської обєднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі по 551,20 грн (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок) з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій