Справа № 159/1159/17
Провадження № 2/159/540/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и в:

Позивач 28.03.17 р. звернувся до суду з вказаним позовом, а також з вимогою про відстрочення сплати заборгованості по аліментах до 01.05.18 р., обгрунтувавши його тим, що 30.07.10 р. сторони уклали шлюб. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина син ОСОБА_5, 19.11.10 р. н., який проживає разом з відповідачем. За рішенням суду він з пенсії сплачує аліменти на дитину сторін. З вересня 2011 р. сімейні відносини сторін погіршились, що зумовило подання ним позову про розірвання шлюбу. Однак, так як він захворів на психічну хворобу, був взятий на диспансерний облік у лікаря психіатра, справа не була завершеною. 18.05.13 р. його було засуджено за ухилення від сплати аліментів, але за висновком судової психіатричної експертизи № 319 від 01.09.13 р. його було визнано таким, що потребує лікування у психлікарні. Тому за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 24.10.13 р. у справі № 159/6 315/13 к було постановлено застосувати до нього примусовий захід медичного характеру госпіталіцію до психіатричного закладу. З 13.11.13 р. по 10.06.14 р. він перебував у психлікарні у смт. Олиці на примусовому лікуванні. Через півроку перебування вдома він знову лікувався до літа 2016 р.. Він періодично лікувався, періодично був вдома. За весь час протягом 3 р. лікування дружина, відповідач не надавала йому будь - якої матеріальної допомоги. Остання з 2011 р. не проживала у будинку, переїхала з дитиною у власну квартиру у смт. Люблинці Ковельського району Волинської області разом з майже усіма меблями з будинку. Остання здавала житловий будинок у найм квартирантам, гроші використовувала на свої потреби, йому будь - яких коштів не надавала. Щомісячно отримуючи біля 1 000 грн., за 5 р. відповідач отримала біля 60 000 грн., з яких на його потреби нічого не надавала. Групу інвалідності він має лише на протязі більше року. До цього 4 р., хворіючи, він не мав будь - яких засобів до прожиття, отримуючи допомогу частково родичів, частково - від лікувального закладу у вигляд безоплатних ліків. Після повернення навесні цього року після лікування він подав позов про розірвання шлюбу, що був задоволений 24.11.16 р.. Дізнавшись про такі його наміри, відповідач як дружина зверталась до лікуючого психіатра з повідомленням про його госпіталізацію, потребу у чому не підтвердилась. У листопаді 2016 р. відповідач намагалась вселитись у будинок, з приводу чого він звернувся до поліції, а 16.02.17 р. за рішенням суду відповідача визнано такою, що втратила право на житло. Згідно з довідкою Волинської облпсихлікарні (смт. Олика), він перебував на лікуванні з 13.11.13 р. по 10.06.14 р., з 11.06.14 р. по 06.07.17 р.. 06.07.16 р. йому було встановлено 2 гр. інвалідності. 05.05.12 р. було видано виконавчий лист про примусове стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 16.01.12 р.. Так як він не працював, виникла заборгованість. Сплачувати аліменти він не міг, перебуваючи на протязі 2 р. 07 міс. у психіатричних закладах. Прибувши по місцю проживання, по встановленню групи інвалідності, з липня 2016 р. з його пенсії розміром 1 261 грн. проводиться відрахування аліментів в розмірі 50 % пенсії в сумі 576 грн. 66 коп.. Хворіючи на тяжку хворобу психіатричне захворювання, він не має змоги погасити заборгованість, що за станом на 31.08.16 р. складала 29 755 грн. 98 коп.. Покликаючись на ст. 197 СК України, зазначає, що оскільки його хвороба є тяжкою, він позбавлений можливості працевлаштування, здобути інші доходи іншим чином можливості не має, так як є психічно неповноцінним; за період його перебування у закритих психіатричних закладах з 13.11.13 р. по 06.07.16 р. з врахуванням щомісячного платежу - 600 грн. - його заборгованість склала за 31 місяць 18 600 грн.. Зазначає, що про його матеріальний стан свідчить вартість ліків, що він змушений приймати постійно, тому 50 % пенсії недостатньо на ліки, а тим більше на харчування. Просить звільнити його частково від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідача в сумі 18 600 грн. у зв»язку з тим, що вона виникла у зв»язку з тяжкою хворобою; відстрочити сплату заборгованості по аліментах на користь відповідача в сумі 8 000 грн. до 01.05.18 р. з врахуванням його важкого матеріального стану.

15.06.17 р. відповідачем та її представником адвокатом подано суду спільне письмове заперечення проти позову, обгрунтоване тим, що СК України передбачено обов»язок батьків по утриманню неповнолітньої дитини. За виконавчим листом № 0306/227/12 2/0306/265/2012 від 03.05.12 р. (далі в/лист) встановлено розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача у розглядуваній справі 600 грн. щомісячно. З часу видачі в/лис та позивач як колишній чоловік відповідача у розглядуваній справі, в силу суб»єктивних чинників не вжив заходів до виконання вимоги суду чи мінімальної участі в утриманні дитини сторін. У примусовому порядку з ОСОБА_4 було стягнуто лише 3 524 грн. 10 коп. аліментів, хоча він віднаходить кошти для оплати юридичних послуг по двох судових процесах. Хвороба позивача є великим болем, проблемою, трагедією сім»ї сторін. Однак, позивач взмозі сплачувати не лише аліменти, а й заборгованість за ними, так як щомісячно отримує 1 261 грн. пенсії, біля 1 300 грн., що є еквівалентним сумі 50 доларів США орендної плати від ОСОБА_6 за ? частину будинку, та, орієнтовно, таку ж суму орендної плати від ОСОБА_7 за гараж, що останні посвідчили у справі Ковельського міськрайсуду Волинської області № 159/4 539/16 ц 16.02.17 р.. Крім того, орендарі гаража та ? будинку повністю сплачують комунпослуги. Зарплата відповідача, яка утримує неповнолітню дитину сторін; потребує вартісного медлікування у зв»язку із захворюванням серця, за останні 6 міс. складає 2 205 грн.. Вважають вимоги позивача такими, що не свідчать про вирішення питання утримання позивачем неповнолітньої дитини сторін і погашення заборгованості за аліментами. Просять у задоволенні позову відмовити.

За ухвалою суду від 15.06.17 р. позов в частині вимог про відстрочення сплати заборгованості за аліментами залишено без розгляду.

Позивач в судовому засіданні 11.09.17 р. позовні вимоги (з врахуванням ухвали суду від 15.06.17 р. про залишення частини його позовних вимог без розгляду), підтримав повністю, обґрунтувавши їх вищенаведеними доводами, суду додатково пояснив, що тривалий час лікувався у психлікарнях, однак, намагається як сплачувати аліменти на користь відповідача, так і погашати заборгованість за аліментами - в міру своєї можливості. Просить позов задовольнити.

Представник позивача адвокат - позовні вимоги (з врахуванням ухвали суду від 15.06.17 р. про залишення частини позовних вимог без розгляду), підтримала повністю, обґрунтувавши їх вищенаведеними доводами. У судовому засіданні 12.09.17 р. подала суду заяву про зменшення позовних вимог, просить з врахуванням підтверджених меддокументацією періодів стацлікування позивача частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за період з 20.08.13 р. по 01.07.16 р., що складає 24 місяці з врахуванням розміру присуджених аліментів 600 грн. в розмірі 14 400 грн.. Просить зменшені позовні вимоги задовольнити.

Відповідач та її представник адвокат - зменшені 12.09.17 р. позовні вимоги, кожен зокрема, не визнали з підстав, наведених вище. Просять у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - адвокат - серед іншого зазначив про те, що позивач не надав суду доказів того, що його хвороба є тяжкою.

Попередньо з приводу закладеного до неї позову відповідач суду надала пояснення, що за своєю суттю є аналогічними доводам письмового заперечення проти позову.

Попередньо з приводу закладеного позову представник відповідача адвокат - суду надав пояснення, що за своєю суттю є аналогічними доводам письмового заперечення проти позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників адвокатів, показання свідка, дослідивши докази, зібрані у справі, з приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв'язку із тяжким матеріальним становищем тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Оскільки позивачем у своїх позовних вимогах зазначено прохання про звільнення його частково від сплати заборгованості за аліментами, що виникла у зв»язку з його тяжкою хворобою, однак, по суді, позов обґрунтовано тим, що він тривалі періоди часу перебував на стацлікуванні у психлікарнях та тому не мав змоги мати доход і сплачувати аліменти, про що надавав суду відповідні довідки, суд вважає, що вимога позивача полягає у звільненні його частково від сплати заборгованості за аліментами, що виникла у зв»язку з іншою обставиною, що має істотне значення тривалими періодами перебування позивача на стацлікуванні у психлікарнях.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Та обставина, що позивач є платником аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини сторін сина ОСОБА_5, 19.11.10 р. н., у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно відповідно до рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 05.05.12 р., ні відповідачем, ні її представником адвокатом у судовому засіданні не оспорювалась та стверджується копією довідки № 1 420/04 31/18 від 16.05.16 р., виданої Ковельським МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області.

Як слідує з копії пенсійного посвідчення серії ААЇ № 112 276, виданого на ім»я позивача ПФ України 06.07.16 р.; копії довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, виданої позивачеві Ковельським ОУ ПФ України за вих. № 7 474/06 30 15, лише з липня 2016 р. позивач є отримувачем пенсії за 2 гр. інвалідності і за період з липня по грудень 2016 р. з пенсії позивача на користь відповідача було проведено щомісячне вирахування сум аліментів.

Відповідно до копії ухвали Ковельського міськрайсуду Волинської області від 24.10.13 р. у справі № 159/6 351/13 к провадження № 1 кп/159/289/13 про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, що набрала законної сили, останній був примусово госпіталізований до псих закладу із звичайним наглядом в судовому порядку.

Вказана вище обставина ні відповідачем, ні її представником також не оспорюється.

Та обставина, що позивач з 13.11.13 р. і за станом на 10.06.14 р. перебував на стацлікуванні у Волинській облпсихлікарні № 2 смт. Олики, стверджується копією довідки № 757/2.11.14 від 10.06.14 р., виданої цією ж лікарнею; копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 від 29.09.14 р., виданої Ковельською центральною рай поліклінікою, довідкою № 802 від 20.06.17 р., виданою Ковельською центральною райполіклінікою.

Та обставина, що позивач з 13.04.16 р. по 01.07.16 р. перебував на стацлікуванні у Волинській облпсихлікарні № 1 та Волинській облпсихлікарні № 2 смт. Олики, стверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 від 04.05.17 р., виданої Ковельською центральною рай поліклінікою; довідкою № 802 від 20.06.17 р., виданою Ковельською центральною райполіклінікою.

Та обставина, що позивач з 20.08.13 р. по 13.11.13 р. перебував на стацлікуванні у Волинській облпсихлікарні № 1 м. Луцька, з 13.11.13 р. по 09.06.14 р., з 19.12.14 р. по 08.12.15 р., з 13.04.16 р. по 01.07.16 р. перебував на стацлікуванні у Волинській облпсихлікарні № 2 смт. Олики, продовжував стацлікування у подальшому в інші проміжки часу, стверджується довідкою № 802 від 20.06.17 р., виданою Ковельською центральною райполіклінікою.

Тобто, вказаною вище меддокументацією стверджено, що позивач перебував на стацлікуванні у психлікарнях всього 23 місяці у періоди:

-з 20.08.13 р. по 09.06.14 р., тобто, 4 місяці у 2013 р., так як потрапив у лікарню

у другій половині серпня 2013 р., протягом якого мав сплачувати аліменти за серпень

2013 р.; 5 міс. у 2014 р., так як виписаний з лікарні 10.06.14 р. і до закінчення червня 2014 р. мав сплатити аліменти за червень 2014 р., а всього 9 міс.;

-з 19.12.14 р. по 08.12.15 р., тобто, 1 місяць у 2014 р., так як потрапив у лікарню

до закінчення грудня 2013 р., протягом якого мав сплачувати аліменти за грудень

2013 р.; 11 міс. у 2015 р., так як виписаний з лікарні 08.12.15 р. і до закінчення грудня 2015 р. мав сплатити аліменти за грудень 2015 р., а всього 12 міс.;

-з 13.04.16 р. по 01.07.16 р., тобто, 2 місяці у 2016 р., так як потрапив у лікарню до

закінчення квітня 2016 р., за якого мав сплачувати аліменти за квітень

2016 р., а виписаний з лікарні 01.07.16 р..

Як вбачається з довідки розрахунка № 833/04 31/18 від 29.06.17 р., виданої Ковельським МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, за період з серпня 2013 р. по червень 2014 р. включно, з грудня 2014 р. по грудень 2015 р. включно, що входить у період, який визначений позивачем у позові як такий, коли він перебував на стацлікуванні, нараховано до сплати по 600 грн. аліментів щомісячно і за жодний місяць у цих періодах аліменти не значаться сплаченими.

Як вбачається з довідки розрахунка № 1 332/03 6 41/18 від 12.09.17 р., виданої Ковельським МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, за період з лютого по червень 2016 р. включно, що входить у період, який визначений позивачем у позові як такий, коли він перебував на стацлікуванні, нараховано за 5 міс. всього 3 000 грн.. Сплачено ж всього 1 711 грн. 01 коп.. Тобто, за ці п»ять місяців (лютий червень 2016 р.) сума заборгованості позивача за аліментами склала 1 288 грн. 99 коп.. Із сплачених за станом на 30.06.16 р. аліментів в загальній сумі 1 711 грн. 01 коп., повністю погашається борг за аліментами за лютий квітень. Не сплаченими частково є аліменти лише за травень, не сплаченими є аліменти за червень. Ці два місяці і приймаються судом до уваги.

Відповідно до копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 25.11.16 р. у цивільній справі № 159/3 663/16 ц провадження № 2/159/1 346/16 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 06.12.16 р., шлюб між сторонами розірвано в судовому порядку.

Аналізуючи доводи відповідача та її представника адвоката наведені у письмовому запереченні проти позову, суд, дослідивши копію рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 16.02.17 р. у цивільній справі № 159/4 539/16 ц провадження № 2/159/129/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житлом, зустрічним позовом ОСОБА_2 у своїх та неповнолітнього ОСОБА_8 інтересах, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, служба у справах дітей виконкому Ковельської міськради, до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом, що набрало законної сили 26.03.17 р., за яким первісний позов задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, приходить до висновку, що із свідчень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо плати за оренду нерухомості у ОСОБА_4, не вбачається, що останній у періоді, про який він зазначає у позову як період стацлікування, отримував від вказаних вище осіб будь який грошовий доход. Навпаки, ці свідки посвідчили про передачу таких коштів ОСОБА_2.

Показання свідка ОСОБА_9, надані в судовому засіданні 15.06.17 р., жодним чином не спростували доводів позивача та не можуть бути прийняті судом до уваги як доказ певного розміру доходу позивача у спірний період.

Суд приймає до уваги, що, відповідно до копій квитанцій про сплату грошових сум позивачем відповідачеві від 01.04.17 р., 01.05.17 р., 01.06.17 р., 01.07.17 р., 02.08.17 р., 04.09.17 р., позивач як сплачує аліменти, так і вживає заходів до погашення заборгованості за ними, чого відповідач та її представник адвокат у судовому засіданні не заперечили.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що у позивача як боржника за виконавчим провадженням по виконанню виконавчого лис та по стягненню аліментів з нього на користь відповідача у розглядуваній справі як стягувача, дійсно виникла заборгованість за аліментами на утримання неповнолітньої дитини сторін, що за станом на, зокрема, 11.09.17 р. складає 24 668 грн. 52 коп.. Позивач має психічне захворювання, що діагностовано, як доведено позивачем, зокрема, за станом вже на 20.08.13 р.. У зв»язку з чим він у періоди з 20.08.13 р. по 09.06.14 р.; з 19.12.14 р. по 08.12.15 р.; з 13.04.16 р. по 01.07.16 р. перебував на стаціонарному лікуванні як примусово, за судовим рішенням від 24.10.13 р., так і у подальшому без судового рішення. Перебуваючи на стацлікуванні, не мав можливості працювати, мати доход тощо. За ці періоди стацлікування аліментів не сплачував за винятком проплат деяких сум, що мало місце у квітні - червні 2017 р.. І хоча позивач не надав суду доказів того, що його хвороба відноситься до тяжких, однак, суд, враховуючи обґрунтування позовних вимог та перелік наданих позивачем доказів, приймає до уваги, що суттю позовних вимог позивача є звільнення його частково від заборгованості за аліментами, що виникла у зв»язку з тривалими періодами перебування його на стацлікуванні у психлікарнях. Цю обставину суд розцінює як таку, що має істотне значення. Зокрема, під час стацлікування позивач, безумовно, не мав можливості працювати чи отримувати доход іншого характеру, як то підприємницька діяльність, доход від оренди нерухомості тощо. Відповідачем та її представником адвокатом протилежного суду не доведено. Тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача адвоката - у тій їх частині, що позивачем не доведено того, що його хвороба є тяжкою. Разом з тим, суд враховує, що саме у зв»язку з такою хворобою позивача відповідним судовим рішенням від 24.10.13 р. до нього було застосовано примусовий захід медичного характеру саме у зв»язку з тим, що на час проведення експертизи від 11.09.13 р. ОСОБА_4 внаслідок захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також, суд вважає, що оскільки і до періоду лікування з 13.04.16 р. по 01.07.16 р. у позивача існувала заборгованість за аліментами, а у квітні червні частина суми присуджених аліментів була сплачена і віднесена на погашення боргу за аліментами, суд вважає, що лише 2 місяці обов»язку по сплаті аліментів з вищезазначеного періоду стацлікування є такими, за які аліменти не є сплаченими і від сплати заборгованості за які суд має підстави звільнити позивача.

Тому суд вважає, що зменшені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з врахуванням наведених вище мотивів.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що вони мають бути покладені на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 213 - 218, 88 ЦПК України, ч. 2 ст. 197 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_4 частково від сплати заборгованості за аліментами, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дитини сторін неповнолітнього сина ОСОБА_5, 19.11.10 р. н., а саме: від сплати заборгованості за аліментами в сумі 13 800 (тринадцять тисяч вісімсот) грн. що виникла за періоди з 20.08.13 р. по 09.06.14 р. (як 9 місяців обов»язку сплати аліментів); з 19.12.14 р. по 08.12.15 р. (як 12 місяців обов»язку сплати аліментів); з 13.04.16 р. по 01.07.16 р. (як 2 місяці обов»язку по сплаті аліментів), а всього за 23 (двадцять три) місяці обов»язку по сплаті аліментів, з врахуванням розміру щомісячного платежу в якості аліментів 600 (шістсот) грн., коли він перебував на стаціонарному лікуванні, тобто, у зв»язку з обставиною перебування на стацлікуванні у вказані вище періоди, що має істотне значення.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на доход держави 640 (шістсот сорок) грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подання в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий:ОСОБА_10