Справа № 462/878/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - Автогаражного кооперативу «Самокат», Державної реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - про визнання недійсними і скасування свідоцтва та розпорядження, а також визнання права власності, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Самокат», за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 222-б, визнати недійсним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №945 від 16.10.2003 року в частині оформлення права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Самокат», за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 222-б та визнати за ОСОБА_1 одноособово права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Самокат», за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 222-б. Свої позовні вимоги він мотивує тим, що в 1993-1995 рр. за власні кошти побудував гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Самокат», за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 222-б, яким одноособово користується і до сьогодні, сплачує внески, виконує ремонтні роботи. У відповідності до розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №945 від 16.10.2003 року він оформив право власності на даний гаражний бокс, однак в такому було зазначено ОСОБА_2, який на той час був членом Автогаражного кооперативу «Самокат». З огляду на зазначене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 06.01.2016 року, позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, представник доповнила, що відповідач ОСОБА_2, який є товаришем позивача, не мав необхідності у будівництві гаражу. Зазначила, що факт будівництва гаражного боксу за власні кошти може підтвердити колишній голова гаражного кооперативу ОСОБА_4, про що подала письмову заяву. Просять позов задовольнити.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, однак у судове засідання не з'явився та причини своєї неявки суд не повідомив, крім цього, позивач та його представник зазначили, що не заперечують проти заочного вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Автогаражного кооперативу «Самокат», який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не забезпечив явку в судове засідання свого представника, натомість подав заяву про розгляд справи за відсутності представника /а.с.99/, при цьому направив на адресу суду письмові пояснення, в яких проти задоволення позову заперечив. Додатково зазначив, що ОСОБА_2, який є членом Автогаражного кооперативу «Самокат», відповідно до розпорядження від 16.10.2003 року за номером №945 надано право власності на гаражний бокс НОМЕР_1, який знаходиться на території даного товариства. При цьому, ОСОБА_1 також є членом даного товариства та на виділеній земельній ділянці він побудував гаражний бокс, який 01.07.2003 року продав, до того ж за ним закріплено гаражний бокс НОМЕР_2, за який він також сплачує експлуатаційні внески. Зазначив, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження підстав для звернення до суду із даним позовом. Щодо вимог про скасування та визнання недійсним розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №945 від 16.10.2003 року в частині оформлення права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Самокат», за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 222-б, то такі є безпідставними не підлягають задоволенню, оскільки неприпустимо одночасно і визнати недійсним і скасувати, та на такі дії уповноважений лише орган, який видав дане розпорядження. З огляду на наведене просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Сачала О.В., яка діє на підставі довіреності №32-вих-1482 від 26.04.2016 року /а.с.88/ проти задоволення позову заперечила, покликавшись на безпідставність такого, просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа - Державна реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому суд приходить до переконання про можливість проведення розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова №316 від 17.11.1992 року та ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова №118 від 13.07.1993 року є членами кооперативу «Самокат» /а.с.58-59, 60/.

Згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №945 від 16.10.2003 року ОСОБА_2 оформлено право приватної власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Самокат», за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 222-б /а.с.5-6/.

Як вбачається із довідки, виданої Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки №6/5080 від 11.08.2003 року та довідки Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Самокат» №96 від вересня 2002 року, що ОСОБА_2 є членом автогаражного товариства «Самокат»», розташованого на вул.Кульпарківська, 222б у м.Львові та йому належить гаражний бокс НОМЕР_1 ряд 4, побудований на відведеній товариству земельній ділянці згідно рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова №215 від 23.03.1993 року, введений в експлуатацію в 1998 році.

Також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу гаражу ОСОБА_1 продав ОСОБА_7 цегляний гараж з підвалом НОМЕР_3 в Автогаражному кооперативі «Самокат», за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 222-б /а.с.61/.

Окрім цього, згідно матеріалів позову за ОСОБА_1 закріплено гаражний бокс НОМЕР_2, за який він також сплачує експлуатаційні внески.

Суд звертає увагу на те, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надає квитанції до прибуткового касового ордеру №494 від 17.10.2001 року, №530 від 06.02.2002 року, №545 від 13.09.2002 року, №292 від 16.03.2001 року, №319 від 02.09.1994 року, №326 від 22.07.2003 року, №1769, №5, №144 від 18.07.1995 року, №237 від 23.10.1995 року, які не мають відношення до поданого позову, оскільки підтверджують сплату експлуатаційних внесків за гаражний бокс НОМЕР_3, який належав позивачу на праві власності і був в 2003 році ним проданий. При цьому квитанції до прибуткового касового ордеру №160, №191, №230, №496, №1537, №500, №627, №202 сплачувались за гаражний бокс НОМЕР_1 від імені відповідача ОСОБА_2, що й засвідчено в графах касових ордерів «Прийнято від» /а.с.7-17/.

За правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

При цьому, ураховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо посилання позивача на ст.344 ЦК України як на підставу обґрунтування позовних вимог, то слід зазначити таке.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як вбачається із роз'яснень, даних в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження добросовісного, відкритого та безперервного володіння спірним гаражним боксом.

Згідно ст.57-59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Доказів у розумінні вказаних норм процесуального права, позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Що стосується заявлених позовних вимог про визнання недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Самокат», за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 222-б, та розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №945 від 16.10.2003 року в частині оформлення права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Самокат», за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 222-б, то зважаючи на те, що судом не встановлено порушення прав, вчинення неправомірних дій відповідача по відношенню до позивача, то вимога про визнання за ОСОБА_1 одноособово права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Самокат», за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 222-б є безпідставною і не може бути задоволена.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський