Ухвала

іменем україни

20 січня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 25 липня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки і піклування Свалявської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею. 11 серпня 2015 року шлюб з відповідачем було розірвано. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання дитини, не піклується про нього, матеріально не підтримує та взагалі не цікавиться його життям, не сплачує аліменти, просить позбавити його батьківських прав.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 25 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 13 грудня 2016 року, у задоволенні позову - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2012 року, який розірвано заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 серпня 2015 року.

Від шлюбу у сторін є дитина - малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, виходив із того, що відповідач дійсно проживав окремо від сім'ї, у зв'язку із тим, що перебував під вартою (в тому числі на час народження дитини) та відбував покарання у виді позбавлення волі у Бориспільській виправній колонії № 119, з якої звільнений 02 липня 2016 року, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 22 жовтня 2016 відносно ОСОБА_3, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно відповідач, не мав можливості виконувати батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дитини.

Позивач не надала доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, не довела винної поведінки ОСОБА_3 у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов'язками.

Судами надано належну оцінку висновкам комісії з питань захисту прав дитини Свалявської районної державної адміністрації від 31 травня 2016 року та від 07 липня 2016 року.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки і піклування Свалявської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов і кримінальних справ