Справа №592/2533/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Костенко В. Г.
Номер провадження 22-ц/788/1438/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 27 липня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми», Міністерства юстиції України, треті особи: Ковпаківський відділ державної виконавчої служби м.Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, остаточно уточнивши вимоги, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 вересня 2014 року, індексний номер 27263064, видане реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області, яким посвідчено право власності ОСОБА_5 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 27 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому зазначає, що на підставі ст. 376 ЦК України, реконструкція будинку по АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, а тому за ОСОБА_5 не може бути зареєстровано право власності. Вказує, що свідоцтво про право власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна є недійсним, оскільки воно видане з порушенням вимог п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майна та їх обтяжень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_5 та його представника - ОСОБА_6, представника третьої особи ПАТ «Держаний ощадний банк України» - Рубанця О.М., які заперечували проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з відстроченням частини платежу, який посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Е., відповідно до умов якого позивач придбала житловий будинок житловою площею 115,6 кв. м, загальною площею 165,1 кв. м з надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2017 року позов ОСОБА_3, що діє самостійно та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_13, до Ковпаківського ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області, ТОВ «ТД «Еліт Сервіс», ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, ПАТ «Державний ощадний банк України», задоволено частково.

Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації нерухомого майна: двоповерхового житлового будинку з прибудовами та земельної ділянки площею 0,10 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_3, які відбулися 01 лютого 2013 року, акт державного виконавця від 22 квітня 2013 року і свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року.

У задоволенні позову ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності прилюдних торгів та повернення у її власність зазначеного будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, відмовлено, так як у випадку визнання недійсним укладеного на торгах договору відчужене майно повертається організатору торгів для повторної організації і проведення торгів.

Зазначеним рішенням встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 серпня 2011 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 2143 від 27 червня 2008 року в розмірі 825748,57 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом реалізації на прилюдних торгах. На виконання вказаного рішення 23 серпня 2011 року видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця від 19 квітня 2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду.

01 лютого 2013 року, відповідно до протоколу № 18-0150/13 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить ОСОБА_3, складеного СФ ТОВ «ТД «ЕЛІТ СЕРВІС», під час торгів було реалізовано лот №1 - двоповерховий будинок з прибудовами та земельна ділянка площею, 0,10 га, що знаходяться по АДРЕСА_1, переможцем торгів став ОСОБА_5, ціна продажу 516780 грн.

22 грудня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Сумського міського управління юстиції Грицаєнко Ю.М. було складено 2 акти про реалізацію предмета іпотеки, а саме: житлового будинку та земельної ділянки площею 0,10 га, розташованих по АДРЕСА_1.

08 травня 2013 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. на підставі зазначеного акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), яким посвідчено право власності ОСОБА_5 на житловий будинок житловою площею 115,6 кв.м, загальною площею 165,1 кв.м та земельну ділянку площею 0,10 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

У цей же день за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на будинок та земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 здійснив реконструкцію придбаного будинку.

25 вересня 2014 року реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області видано свідоцтво про право власності, індексний номер 27263064, яким посвідчено право власності ОСОБА_5 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 107 кв.м, загальною площею 163,1 кв.м. Зазначений факт підтверджується свідоцтвом та декларацією про готовність об'єкта до експлуатації після реконструкції житлового будинку, реєстраційною справою (а.с. 74-77).

На підставі зазначеного свідоцтва до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про права ОСОБА_5 на будинок, житлову площу - 107 кв.м, загальну площу - 163,1 кв.м.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 січня 2017 року право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 скасовано (а.с. 64).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, реалізація нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 відбулася в примусовому порядку, у зв'язку з невиконанням позивачем у добровільному порядку рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2017 року прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, акт державного виконавця, свідоцтво про придбання майна визнані недійсними.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з цим позовом, фактично мала на меті відновлення за нею попередньої реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не є стороною правочину, а тому не має право на повернення спірного будинку. Крім того, у рішенні Апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2017 року зазначено про можливість повернення майна лише торгівельній організації.

Крім того слід зазначити, що заявлений ОСОБА_3 позов про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 вересня 2014 року, суперечить положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», створює невизначеність та у подальшому створить перешкоди у виконанні судового рішення, адже запис у реєстрі про майно не буде відповідати дійсності.

Так, відповідно до приписів ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону в редакції станом на 25 вересня 2014 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Як убачається з матеріалів справи, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25 вересня 2014 року підтверджено право власності ОСОБА_5 на змінений під час реконструкції житловий будинок. Крім того, на підставі спірного свідоцтва до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено зміни про права ОСОБА_5 на житловий будинок загальною площею 163,1 кв.м, житловою - 107 кв.м.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 обрано неналежний спосіб захисту цивільного права при зверненні до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, розглядаючи вищевказаний позов, позбавлений процесуальної можливості самостійно змінювати або обирати більш ефективний спосіб захисту цивільного права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повній мірі з'ясовано всі обставини справи, надано належну оцінку доказам у справі та обґрунтовано відмовлено ОСОБА_3 у позові з заявлених підстав.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ст. 376 ЦК України, реконструкція будинку є самочинним будівництвом, оскільки на спірні правовідносини вказана норма закону не поширюється.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність свідоцтва про право власності на нерухоме майно положенням п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, також не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_5 отримав свідоцтво унаслідок реконструкції, що відповідало закону та зазначеному Порядку на момент його видачі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -