АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3235/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: спори про відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», треті особи: ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство «Фармстандарт-Біолік» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися у суд з позовом до ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», який у подальшому уточнили та просили:

- стягнути з відповідача ПАТ «СК «Провідна» користь позивача ОСОБА_3 страхове відшкодування за завдану матеріальну та моральну шкоду завдану потерпілому в розмірі страхової виплати - 100 000 гривень.

- стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 відшкодування за завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілому в розмірі, невідшкодованому за рахунок страхової виплати - 421 415, 49 гривень.

- стягнути з відповідача ПАТ «СК «Провідна» на позивача ОСОБА_4 страхове відшкодування за завдану матеріальну та моральну шкоду завдану потерпілому в розмірі страхової виплати - 100 000 гривень.

- стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4

відшкодування за завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілому в розмірі, невідшкодованому за рахунок страхової виплати - 932 738,68 гривень.

- стягнути з відповідача ОСОБА_5 та відповідача ПАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

В обґрунтування вимог позивачі посилалися на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.2015 року (справа № 544/2514-к) ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Суд, оцінюючи в сукупності досліджені у справі докази, які є достатніми, допустимими та достовірними, прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, яке спричинило смерть одного потерпілого та спричинення тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншим потерпілим, так як він, керуючи мікроавтобусом, в якому знаходилися пасажири, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з іншим транспортним засобом.

Вироком суду було встановлено, що під час скоєння ДТП ОСОБА_6 керував автомобілем марки MERSEDES Bens Sprinter д.н.з. НОМЕР_5, що належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5

ОСОБА_6 перебував з ФОП ОСОБА_5 у трудових відносинах, про що свідчать постанова Октябрського районного суду м.Полтави у справі №1622/14173/2012 від 12.11.2012 року, лист Управління державної автомобільної інспекції від 01.10.2012 року №11/3-5044, де вказано, що 14.08.2012 року перед виїздом в рейс ОСОБА_6 пройшов щозмінний передрейсовий медичний огляд, а 15.08.2012 о 14.00 - контроль технічного стану автобуса у ТОВ «АВА-експрес» за адресою м.Полтава, вул. Автобазівська, 5; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 16.08.2012, де вказано, що ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5, протокол №000227 перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 17.07.2012 з підписом ОСОБА_6, трудовий договір між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Таким чином, обов'язок з відшкодування шкоди в даному випадку покладено на ОСОБА_5, яка є власником транспортного засобу і з якою перебував у трудових відносинах ОСОБА_6

Цивільна відповідальність власника ФОП ОСОБА_5 за забезпеченим автомобілем MERSEDES Bens Sprinter д.н.з. НОМЕР_5 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Провідна», що підтверджується полісом №АА/7282833 від 03.04.2012 р. обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Провідна» (далі по тексту - ПрАТ «СК «Провідна»).

Згідно з виданим полісом № АА/7282833, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров'ю (на одного потерпілого) встановлено в сумі 100 000 грн, а шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50 000 грн, строк дії полісу до 03.04.2013 року.

Дана дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 п.п.12.3 Правил дорожнього руху; шкода завдана при дії джерела підвищеної небезпеки; автомобіль належить ФОП ОСОБА_5, з якою ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах; а отже на ній лежить цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду.

Таким чином, на ПрАТ «СК «Провідна» покладено зобов'язання із здійснення страхової виплати за договором страхування цивільно-правової відповідальності.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4задоволено частково.

Суд вирішив: стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_3 витрати на лікування в сумі 1394, 51 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_4 витрати на лікування в сумі 30259, 62 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також витрати пов'язані з розглядом справи у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та витрати пов'язані з розглядом справи у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 суд вирішив відмовити.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Провідна»просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, щовідповідно до п. 48 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМ України від 18 лютого 1997 р. № 176, в редакції внесеними згідно з постановою КМ України від 13.06.2012 р. № 528, під час перевезень пасажирський перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів, та відповідно до п. 145 цих правил, здійснює обов'язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Тобто, відповідно до вимог законодавства, саме на перевізника покладено обов'язок забезпечувати та здійснювати страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Отже, як встановлено в процесі розгляду кримінального провадження, водій ОСОБА_6, що був за кермом автомобіля марки «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_6, під час ДТП перевозив пасажирів які мають бути застрахованими від нещасних випадків на транспорті відповідно квитків, що мали отримати пасажири.

Відповідно п.32.3 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.04 р. № 1961 -IV, страховик за Полісом ОСЦВВНТЗ не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до п.6 ст. 7 Закону України «Про страхування».

При цьому, 25.12.12 до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся потерпілий ОСОБА_7 До заяви потерпілий ОСОБА_7 надав квиток на автобус сполученням «Київ-Харків» з відправленням 15.08.2012 року з серійним номером 952423, відповідно до якого страховиком обов'язкового особистого страхування зазначено ВАТ «УСК «Дженералі Гарант».

Відповідно до п. 2 Положень «Про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», затверджених Постановою КМ України від 14.08.1996 р. N 959, застрахованими вважаються: пасажири з моменту оголошення посадки в автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки.

А тому, згідно вимог п. 7 Правил № 959, саме на ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» покладено обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної життю та здоров'ю пасажирів, а ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров'ю позивачам - пасажирам, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, на підставі п.32.3 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, в рішенні суд зазначив, що обов'язок по відшкодуванню шкоди позивачам не покладаються судом на ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», в порядку, встановленому положенням про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджених Постановою КМ України від 14.08.1996 р. № 959, виходячи з того, що перевізник не надав позивачам квитки та договір особистого страхування від нещасних випадків на транспорті не набрав чинності.

З такими висновками ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» не погоджується, оскільки судом не зазначено на підставі яких доказів був встановлений факт того, що перевізником не надавались квитки позивачам, крім того даний висновок спростовується квитком на автобус сполученням «Київ-Харків» з відправленням 15.08.2012 року з серійним номером 952423, наданого до ПрАТ «СК «Провідна» пасажиром ОСОБА_7

Також, при розподілі судових витрат, судом було допущено порушення норм процесуального права.

Заслухавши головуючого-суддю, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «СК «Провідна» задоволенню не підлягає за таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що цивільна відповідальність в частині відшкодування матеріальної та стягнення моральної шкоди, покладається на ПрАТ «СК «Провідна» в межах страхових сум визначених умовами договору страхування та ОСОБА_5 як на власника транспортного засобу, що є джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 15.08.2012 року близько 23 год. 55 хв. водій ОСОБА_6 під час перевезення пасажирів, керував автомобілем марки MERSEDES Bens Sprinter д.н.з. НОМЕР_5, проїжджаючи на 139-й км автодороги Київ - Харків, всупереч вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні небезпеки для руху, яку водій ОСОБА_6 об'єктивно був спроможний виявити, у вигляді автомобіля марки ТАТА LРТ 613/38 д.н.з. НОМЕР_4, який не порушуючи Правил дорожнього руху України в дозволеному для цього місці розпочав виконання маневру «розворот» з крайньої лівої смуги для руху. Водій ОСОБА_6 не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдано шкоду позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були пасажирами автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_6

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року у справі №544/2514-к, який набрав законної сили, у цій дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України.

Цим же вироком суду встановлено, що під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 керував автомобілем марки MERSEDES Bens Sprinter д.н.з. НОМЕР_5, який належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 Водій ОСОБА_6 перебував з ФОП ОСОБА_5 у трудових відносинах.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №157 від 28.09.2012 року потерпілий ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: забито-рвані рани спини з права в лопаточній ділянці, осколковий перелом середньої третини правого стегна, відрив медіального виростку правої великогомілкової кістки, осколковий перелом лівої малогомілкової та лівої великогомілкової кістки у верхній третині з підвивихом, розрив зовнішньо-бокової зв'язки правого колінного суглобу, закритий уламковий перелом виростків лівої великогомілкової кістки, травматичний шок 2-го ступеню, які утворилися від дії тупих твердих та при ударі об такі, деталей салону мікроавтобуса при ДТП.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №148 від 28.09.2012р. потерпілий ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку та скальпованої рани голови і перелому альвеолярного виростка нижньої щелепи справа, закритого перелому основи п'ятої п'ясної кістки правої кисті та травматичного шоку 1 -2 ступеню і після травматичної лівобічної нижньодольової пневмонії, садна нижньопоперекового-куприкового відділу хребта, які утворилися від дії тупих твердих та при ударі об такі, деталей салону мікроавтобуса при ДТП.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Підстави правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюють норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.04 р. № 1961-ІУ, який є спеціальний. До даних спірних правовідносин підлягають застосування положення цього закону які діяли на момент їх виникнення, то б то в попередній редакцій від 18.11.12р. ( далі - Закон України «Про ОСЦВВНТЗ»).

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В силу дії ст. 6 Закону України «Про ОСЦВВНТЗ» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору.

Виходячи із положень Закону України «Про ОСЦВВНТЗ», обов'язок по відшкодуванню заподіяної майнової та моральної шкоди має нести страховик в межах ліміту страхової відповідальності, а відповідач ОСОБА_5 - в межах сум, що не покриває страхова виплата.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про ОСЦВВНТЗ», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про ОСЦВВНТЗ», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є : шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про ОСЦВВНТЗ», у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально, відповідним закладом охорони здоров'я.

Згідно ст. 26-1 Закону України «Про ОСЦВВНТЗ», передбачено, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно абз. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Статтями 1166, 1167 ЦК України визначено загальні підстави відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.13 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Частиною 1 ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що цивільна відповідальність власника ФОП ОСОБА_5 за забезпеченим автомобілем MERSEDES Bens Sprinter д.н.з. НОМЕР_5 була застрахована у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». За умовами полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серія АА/7282833 від 03.04.2012р., який діяв станом на день скоєння ДТП, на одного потерпілого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю становить 100 000грн. Відповідно до п.2 цього полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_5 було застраховано ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», а розмір шкоди, спричиненої потерпілим ОСОБА_3, ОСОБА_4 не перевищував ліміту страховика, тобто суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» повинна відшкодувати потерпілим витрати на лікування які чітко визначені законом, у розмірі їх фактичних витрат, що підтверджені документально належними доказами.

Вирішення судом першої інстанції позову ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди ґрунтується на вимогах ст. 23, 979, 1166, 1167 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та роз'ясненнях, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року.

При цьому, суд визначаючи розмір моральної шкоди виходив з засад розумності та справедливості, характеру та тривалості фізичних і моральних страждань потерпілих, стану їх здоров'я.

Колегія суддів вважає, що твердження відповідача, стосовно того, що у даному випадку, вимоги мали бути пред'явлені до ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», в якій були застраховані пасажири, а не до ПрАТ «СК «Провідна», є хибним, а доводи у цій частині необґрунтованими.

За приписами ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб визначений законом України.

Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яке бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.І ст. 14 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свій розсуд визначили право звернення з вимогами саме до ПрАТ «СК «Провідна», що не суперечить вимогам діючого законодавства.

Доводи відповідача стосовно невірного розподілу судових витрат, колегія суду вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції питання про відшкодування судових витрат, до яких входить оплата судового збору та витрати на правову допомогу, вирішено відповідно до положень ст.ст.79, 84,88, 214 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не свідчать про наявність підстав для його скасування чи зміни.

За таких обставин апеляційний суд, відповідно до ст.308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський