Справа № 310/3554/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в якому зазначила, що 28.02.2016 року відповідач позичила в неї 500 доларів США і зобов'язалась повернути їх в строк до шести місяців та сплачувати 10 % щомісяця за користування грошовими коштами. 03.10.2016 року відповідач повернула їй 250 доларів США. До 03.10.2016 року 10 % від 500 доларів США складає 350 доларів, а з 03.10.2016 року по 03.06.2017 року 10 % від боргу в розмірі 250 доларів США складає 200 доларів США. Загальний розмір заборгованості складає 800 доларів США з урахуванням 250 доларів США основного боргу та 550 доларів США процентів. За офіційним курсом НБУ 1 долар США станом на 12.06.2017 року складає 26,12 грн., тому загальна заборгованість у гривневому еквіваленті буде складати 20890 грн. (800 доларів США х 26,12 грн.). Просила стягнути з відповідача 20890 грн. та 640 грн. судового збору.

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнала, оскільки договір позики уклала вона, але грошові кошти отримали її син та невістка. Визнала, що заявлена позивачем заборгованість існує.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 28.02.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, який оформлено розпискою, за умовами якого ОСОБА_2 позичила 500 доларів США у ОСОБА_1, строком до шести місяців під 10 % в місяць (а.с.6).

Частиною 1 ст. 520 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 вказаної статті, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що строк виконання зобовязання закінчився, але відповідач виконала умови договору тільки частково і повернула позивачу 250 доларів США основної суми боргу. Оскільки відповідач не виконує належним чином умови договору і не повертає позикодавцеві 250 доларів США, тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 250 доларів США, що складає 6530 грн. (250 доларів США х 26,12 грн. за один долар) підлягають задоволенню.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Договором позики відповідач взяла на себе зобовязання зі сплати 10 % в місяць від суми позики (а.с.6).

Позивач просив стягнути з відповідача еквівалент 350 доларів США процентів від суми позики за період з 28.02.2016 року до 03.10.2016 року, але за вказаний період розмір процентів від суми позики буде складати 356,56 доларів США, що еквівалентно 9 313,35 грн. (356,56 х 26,12) виходячи з наступного.

Проценти з 28.02.2016 року по 28.09.2016 року складає 350 доларів США (50 доларів США х 7 місяців). За два дні вересня 2016 року розмір процентів буде складати 3,34 долара США (10 % від 500 доларів США буде складати 50 доларів США : 30 днів = 1,67 долара США в день х 2 дні = 3,34 долара США). За два дні жовтня 2016 року розмір процентів буде складати 3,22 долара США (10% від 500 доларів США буде складати 50 доларів США : 31 день = 1,61 долар США в день х 2 дні = 3,22 долара США).

Разом з тим, беручи до уваги принцип диспозитивності та розглядаючи спір у межах заявлених позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідача проценти від суми позики з 28.02.2016 року до 03.10.2016 року в заявленому позивачем розмірі.

Розмір процентів від суми позики в розмірі 250 доларів США з 03.10.2016 року по 03.06.2017 року буде складати 200 доларів США, що складає 5 224 грн. (10% від 250 доларів США буде складати 25 доларів США х 8 місяців = 200 доларів США х 26,12 = 5,224 грн.).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в загальній сумі 20 890 грн.

Позивач посилалась на безгрошовість договору позики, але зазначене суд не може взяти до уваги, оскільки належних та допустимих доказів цього суду не надала.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 640 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 520, 526, 610, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 890 грн. та 640 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя