Справа №587/134/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/225/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и л а:

14 січня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши його, просив розірвати договір оренди землі, укладений між сторонами 12 квітня 2010 року, який зареєстрований 11 листопада 2010 року; стягнути з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на його користь витрати на сплату судового збору та закрити провадження в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за 2011 рік в сумі 1147,69 грн., 3% річних в сумі 98,01 грн., пені у розмірі 87,49 грн., інфляційного збільшення заборгованості в сумі 221,74 грн. та пені за прострочення виплати орендної плати за 2012 рік у сумі 149,20 грн.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено в зв'язку з його необгрунтованістю.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 березня 2016 року, рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 28 березня 2016 року в частині позовних вимог про розірвання договору оренди землі скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність систематичної несплати йому орендної плати і вини відповідача у порушенні зобов'язання та не врахував, що, відповідно до ст. 1 Закону України « Про оренду землі», оренда землі - це правовідносини, засновані на договорі, а тому необхідно було керуватися умовами договору оренди землі, укладеного між сторонами.

Суд не застосував до спірних правовідносин обов'язкову для застосування судами правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12, відповідно до якої договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичної несплати орендної плати; разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання, а також положення ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, відповідно до яких особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд помилково вважав, що мала місце несвоєчасна виплата орендної плати, оскільки відповідач не надав доказів відсутності своєї вини у несплаті у 2011, 2012 роках орендної плати, частково сплатив орендну плату за вказані роки в листопаді 2013 року, а тому орендодавець протягом двох років був повністю позбавлений орендної плати, тобто того, на що розраховував при укладенні договору, терпів значні матеріальні втрати.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району від 20 січня 2000 року, ОСОБА_5 є власником в порядку спадкування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 12-13).

12 квітня 2010 року між ОСОБА_5 та ТОВ АФ «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, за яким ОСОБА_5 надав ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування вказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8-9).

11 листопада 2010 року договір оренди землі був зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 25.

Земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно з актом приймання - передачі від 11 листопада 2010 року (а.с. 10-11).

ОСОБА_5 надав земельну ділянку ТОВ АФ «Косівщинська» в користування строком на 10 років на умовах сплати цим товариством орендної плати у розмірі 1147,59 грн., що становить 3% від нормативної грошової оцінки землі, яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця. Передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. п. 8, 10, 11, 12 договору).

Пунктами 13, 14, 28 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, у разі несплати орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення; орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п. 36 вказаного Договору, його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

З видаткових касових ордерів від 29 листопада 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 29 листопада 2013 року було перераховано 1712,89 грн. за 2011-2012 роки та 1712,89 грн. орендної плати за 2013 рік (а.с. 16, 37).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки була виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак у повному обсязі з урахуванням інфляційних збільшення та пені, тобто права позивача були відновлені, договірні відносини продовжились, в подальшому аналогічних порушень прав позивача допущено не було. Отримавши орендну плату за 2011 - 2013 роки, позивач не звертався до відповідача з запереченнями проти подальшого обробітку його земельної ділянки, а тому факт не своєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання відповідачем договірних зобов'язань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про розірвання договору оренди землі, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими.

Згідно з ч.1 ст. 526, ч.1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629, ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і пріоритетним перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі»).

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як встановлено ст.ст. 15, 21 вказаного Закону, однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата на землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частина 1 ст. 27 Закону передбачає, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 30, 32 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 36 цього Закону, у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом «д» ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

З матеріалів справи вбачається і цього не спростовує позивач, що орендна плата за 2013 рік була йому виплачена своєчасно і у повному обсязі. Орендна плата за 2011 і за 2012 роки хоча й несвоєчасно, але виплачена йому у повному обсязі. Вказана обставина дає підстави для висновку про несвоєчасність виплати, а не про систематичну несплату орендної плати, про що йдеться у п. «д» ст. 141 ЗК України.

Слід зазначити, що названі обставини свідчать про неналежне виконання у певний період відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором (тобто виконання з порушенням строків), проте, такі порушення з боку відповідача не дають підстав для кваліфікації його поведінки як невиконання взятих на себе зобов'язань за договором, про що зазначається у ст.ст. 30, 32 Закону України «Про оренду землі» .

Звертає на себе увагу й та обставина, що на день звернення до суду з позовом права позивача були відновлені.

Не можна визнати обґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що ухвалене у справі рішення не відповідає правовим висновкам, зробленим у постанові Верховного Суду України № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року. При цьому слід зазначити наступне.

Зі змісту постанови Верховного Суду України № 6-146цс12 вбачається, що відмовляючи у задоволенні вимог про розірвання договору оренди землі, апеляційний суд виходив з того, що лише та обставина, що орендар затримав виплату орендної плати за 2010 рік на 17 днів не є підставою для розірвання договору оренди землі, оскільки не свідчить про систематичне порушення умов договору в частині несплати орендної плати.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції й залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, суд касаційної інстанції виходив із того, що договір оренди землі може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, зокрема і в разі несвоєчасного внесення орендної плати (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі»). При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що названі положення закону, які регулюють дані правовідносини, не містять вимоги щодо систематичного порушення умов договору в частині несплати орендної плати.

Проте, скасовуючи ухвалу суду касаційної інстанції та передаючи справу на новий касаційний розгляд, Верховний Суд України у своїй постанові від 12 грудня 2012 року зазначив, що аналіз ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, дає підстави для висновку, що у справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції залишив поза увагою положення п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що ці положення закону не вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Таким чином вбачається, що Верховний Суд України у своїй постанові № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року виходив з того, що аналіз вищеназваних норм права дає підстави для висновку про те, що розірвання договору оренди землі можливе лише у випадку систематичної несплати орендної плати.

В той же час позивач, як на підставу для розірвання договору посилається на несвоєчасну сплату орендної плати (затримку) і вважає, що це є підставою для розірвання договору оренди. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року, і тлумачить зміст названої постанови таким чином, що підставою для розірвання спірного договору оренди є не систематична несплата орендної плати, а затримка у виплаті орендної плати. Такі твердження позивача колегія суддів вважає помилковими.

Названі вище норми права та правова позиція Верховного Суду України у постанові №6-146цс12 пов'язують підставу розірвання договору оренди землі лише з систематичною несплатою орендної плати, а не з затримкою її виплати.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність факту систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

З боку відповідача мала місце лише затримка у виплаті орендної плати, яку не можна вважати «систематичною несплатою орендної плати», про що йдеться у п. «д» ст. 141 ЗК України.

За таких обставин в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять обставин, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -