АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 5 (ІУ ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Барильської А.П,, ОСОБА_2,

із секретарем Чубіної А.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Нікопольської міської ради, комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Нікопольської міської ради», третя особа Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, про визнання права власності на 14/41 частин домоволодіння, усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року, зобовязання вчинити певні дії; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, виконавчого комітету Нікопольської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року; за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, виконавчого комітету Нікопольської міської ради, третя особа Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві власності в порядку спадкування за законом згідно свідоцтва від 02 лютого 1991 року, належить 9/23 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі.

Йому стало відомо, що за заявою колишнього співвласника частини його будинку № 4 ОСОБА_8, яка доводиться матірю відповідача ОСОБА_5, у звязку з добудовою до житлового будинку, рішенням Нікопольського виконкому за № 586 від 17 вересня 1997 року змінено долі в праві власності на житловий будинок видано їй свідоцтво на право власності від 25 грудня 1997 року на 27/41 частин.

Також зазначає, що зі сторони співвласника ОСОБА_5 йому чиняться перешкоди та руйнується його частина домоволодіння. Колишній власник частини домоволодіння, яке зараз належить ОСОБА_5- ОСОБА_8 зробила перебудову сараю під гараж на підставі рішення виконкому Нікопольської міської Ради № 586 від 17 вересня 1997 року.

Позивач вважає дане рішення незаконним та таким, що порушує його право власності, оскільки він не надавав згоди на переобладнання. Для облаштування вїзду до гаражу відповідач самочинно переобладнала вхід на подвіря під вїзд автомашини з причепом, зайнявши частину сусідньої земельної.Рішенням виконкому питання про відведення земельної ділянки за рахунок іншого власника для обладнання заїзду до гаражу не вирішувалось. Щоденний рух машини відповідач руйнує будинок, на стіні зявилися тріщини, що підтверджується актом обстеження від 12 вересня 2011 року.

Після неодноразового уточнення позовних вимог просив суд: визнати за ним право власності на 14/41 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі Дніпропетровської області; зобовязати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні його частиною житлового будинку, зобовязавши її відновити замощення до стіни будинку з східної сторони на відстані 1,0 м від стіни його будинку;заборонити ОСОБА_5 та членам її сімї використовувати вхід на подвіря під вїзд автомашини з причепом; зобовязати ОСОБА_5 виконати наступні роботи:

а) на ділянках стін та на фундаменті житлового будинку, де є тріщини, встановити контрольні маяки з гіпсу для проведення спостереження за просадкою ґрунту та технічним станом будівлі в цілому;

б) тріщини на стику замощення та стіни з східної сторони будинку заробити цегло - пісчаним розчином з метою виключення попадання води під фундамент;

Зобовязати ОСОБА_5 демонтувати водопровід підключений по проекту - схемі № 1633 від 06 травня 1985 року та підключитись до водопостачання по первісній схемі водопостачання будинку № 4 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі, розташований на межі домоволодінь № 4 та № 6 провулка Красногвардійського м. Нікополя.

Визнати рішення виконкому Нікопольської міської Ради № 586 від 17 вересня 1997 року в частині дозволу ОСОБА_8 зробити перебудову сараю під гараж незаконним та скасувати;

Визнати перебудований гараж сараєм «Б» та зобовязати ОСОБА_5 зареєструвати сарай «Б» замість гараж-сарай «Б» в органах реєстрації нерухомості на своє імя, заборонивши їй використовувати сарай «Б» під гараж;

Визнати проект-схему № 1633, затверджену КП «Нікопольське ВУВКХ» 06 травня 1985 року на проведення водопроводу на імя ОСОБА_8 незаконним та скасувати її;

Зобовязати ОСОБА_5 привести земельну ділянку з східної сторони від будинку № 2 до попереднього стану, відновивши межу згідно з планом відведення земельної ділянки для забудови житлового будинку.

У лютому 2013 року відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. Свої вимоги мотивувала тим, що домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі належить їй та ОСОБА_3 на праві спільної власності, тому земельну ділянку вони повинні використовувати та розпоряджатися нею спільно. Однак ОСОБА_3 самовільно побудував тамбур «а-4», літню кухню «Г», підвал зі входом «К», чим фактично перешкоджає їй вільно користуватись земельною ділянкою.

Після уточнення позовних вимог просила суд: зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні їй 27/41 частинами житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Нікополь, провулок Красногвардійський, № 4, шляхом знесення самовільно збудованого тамбуру «а-4», літньої кухні «Г», підвалу з входом «К», які будуть перешкоджати проїзду до її гаражу та вигрібної ями.

ОСОБА_5 просила суд також зобовязати ОСОБА_3 надати їй можливість доступу для обслуговування конструкцій свого житлового будинку з боку частини будинку, який належить ОСОБА_3, облаштувати хвіртку в огорожі двору та зобовязати ОСОБА_3 надати їй безперешкодний проїзд до гаражу та вигрібної ями через двір загального користування з західного боку будинку.

Після збільшення розміру позовних вимог які мотивувала тим, що рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року було надано дозвіл власнику домоволодіння № 2 по провулку Красногвардійському ОСОБА_9 на будівництво гаражу літера «Д», на відстані 50 см від межі між домоволодіннями. Відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_10 самочинно збудовані сарай та вбиральня, які порушують її права як власника та чинять перешкоди у користуванні належного їй частиною домоволодіння № 4, ОСОБА_5 просила суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 826 від 24 грудня 1997 року щодо надання дозволу ОСОБА_9 на будівництво гаражу літера «Д». Зобовязати ОСОБА_7 та ОСОБА_10 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_5 27/41 частинами житлового будинку з надвірними будівлями по провулку Красногвардійський, № 4 в м. Нікополі шляхом знесення самовільно збудованих сараю, вбиральні та гаражу літера «Д» по провулку Красногвардійському, № 2 у м. Нікополі.

У лютому 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, виконавчого комітету Нікопольської міської ради, третя особа Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року.

В обґрунтування заявлених вимог посилались на те, що вони є власниками домоволодіння № 2 по провулку Красногвардійському в м. Нікополі, яке межує з домоволодінням № 4, власниками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_3

ОСОБА_8 (колишній власник домоволодіння № 2) з порушенням будівельних норм та без їх згоди переобладнала сарай під гараж на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року, яким не вирішувалося питання про відведення земельної ділянки за рахунок їх земельної ділянки площею 10 кв.м. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 самовільно без їх згоди встановили між домоволодіннями № 2 та № 4 паркан-сітку, замінивши старий паркан, і перенесли паркан на 50 см вглиб домоволодіння № 2 по довжині межі до 20 м, розширивши для себе загальний двір, що підтверджується технічною документацією КП «Нікопольське МБТІ» станом на грудень 2011 року.

ОСОБА_9 не надавав 05 січня 1990 року згоди ОСОБА_8 на змінення конфігурації земельних ділянок. ОСОБА_5 по межі самовільно без їх згоди побудувала два сараї, мехмайстернню та теплицю.

Після неодноразових уточнень ОСОБА_7 та ОСОБА_10 остаточно просили суд усунути перешкоди в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, розташованих по провулку Красногвардійський, № 2 в м. Нікополі шляхом зобовязання ОСОБА_5 знести незаконні надвірні будівлі: двоповерхову будівлю гаражу; вольєра для собаки; двох сараїв; мехмайстерню і теплицю, - які побудовані уздовж межі на відстані 50 см між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійський в м Нікополі в сторону домоволодіння № 4.

Зобовязати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перенести паркан між домоволодіннями № 2 і № 4 по провулку Красногвардійський в Нікополі, на 50 см по лінії загального двору ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по довжині 20 м в бік домоволодіння № 4, відповідно до плану земельної ділянки домоволодіння № 2.

Визнати рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 586 від 17 вересня 1997 року в частині дозволу ОСОБА_8 зробити переобладнання сараю під гараж незаконним і скасувати його.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 14/41 частин житлового будинку літера «А-1», загальною площею 26,1 кв.м, з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський, № 4, та складаються з: прибудови літера «а-3»; прибудови літера «а»;тамбуру літера «а-4»; літньої кухні літера «Г»;підвалу зі входом літера «К»;навісу літера «И»;гаражу літера «З»;вбиральні літера «Е»; навісу літера «Н»;споруд № 1, 4, 5, 8, 9, частини І.

Зобовязано ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, зі східної сторони від домоволодіння № 2, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський.

ОСОБА_5 відмовлено в задовленні позовних вимог.

Позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_7 перешкоди у користуванні домоволодінням № 2, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський, зобовязано ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом перенесення паркану між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійському в місті Нікополі Дніпропетровської області на 50 см по лінії двору, який перебуває в загальному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3, по довжині 20 м в бік домоволодіння № 4.

Стягнуто з ОСОБА_5 судові витрати на користь ОСОБА_3 в розмірі 1788 грн. та на користь ОСОБА_7 114,70 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині зобовязання ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки , який існував до порушення прав зі східної сторони від домоволодіння №2, шляхом перенесення паркану на 50 см по лінії двору по довжині 20 м. в бік домоволодіння №4. та скасувати в частині стягнення судових витрат.

Зокрема, вважає, що суд прийняв до уваги висновок експертизи, який не має дослідницької частини та базується на припущеннях.

Крім того, судом не досліджено, що зміна розміру земельної ділянки №4/1 за рахунок земельної ділянки домоволодіння №2 була волевиявленням обох власників у 1990 році та до 2012 року не оспорювалась.

Судом не прийнято до уваги, що водопровід, згідно проекту пролягає на відстані 1,8 м. від будинку №4, тому, перенесення паркану на виконання оскаржуваного судового рішення, унеможливить обслуговування водоводу власником та зняття показань лічильників.Також зменшення заїзду унеможливить користування гаражем та підїзд спецтехніки для викачування вигрібної ями, що розташована у глибині двору.

Також вважає, що судом необґрунтовано стягнуто з неї судові витрати, вона не заперечувала проти визнання права власності на частину домоволодіння за позивачем.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить рішення суду, як законне та обгрунтвоане залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду, як законне та обгрунтоване на його думку залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_5 в частині зобовязання ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, а саме заїзду до гаражу з східної сторони від домоволодіння №2, розташованого за адресою: м. Нікополь, провулок Красногвардійський, суд першої інстанції керувався ст. 103 ЗК України та дійшов висвноку, що улаштований проїзд до гаражу ОСОБА_5, що розташований у глибині дільниці завдає позивачу незручності та не відповідає будівельним нормам і правилам.

Однак, колегія суддів не погоджується із даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, не визначився із характером спірних правовідносин, які норми законодавства підлягають застосуванню, не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, а апеляційний суд за правилами ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині зобовязання ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав зі східної сторони від домоволодіння №2, а також зобоязання відновити розмір земельної ділянки домовлодіння № 2 шляхом перенесення паркану на 50 см по лінії двору по довжині 20 м в бік домоволодіння №4. та скасувати в частині стягнення судових витрат, тому в іншій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спір між сторонами виник з приводу користування суміжними земельними ділянками.

Судом встановлено, та не заперечується стронами, що співвласниками домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі Дніпропетровської області на 9/23 частини є ОСОБА_3А.(а.с.8) та відповідач ОСОБА_5 є власником 27/41 частин на підставі договору дарування, посвідченого 19 лютого 1998 року Першою Нікопольською нотаріальною конторою (а.с.49 том 1).

На підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 812/4 «Про визнання права власності на житловий будинок та квартири» від 24 грудня 1997 року ОСОБА_8 (попередній власник )були замінені документи в односторонньому порядку через добудову до житлового будинку, внаслідок чого змінилися частки у спільній власності, та було видано свідоцтво про право приватної власності від 25 грудня 1997 року на 27/41 ідеальних часток, яке зареєстровано у КП «Нікопольське МБТІ» 30 грудня 1997 року (а.с.12-15 том 1).

Загальна площа земельної ділянки, яка рахується за домоволодінням № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі Дніпропетровської області, становить 888 кв.м, що підтверджується правоустановчими документами на дане домоволодіння та інвентарною справою № 5395.

Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння № 4 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі не визначався, але між ОСОБА_3 та попереднім співвласником ОСОБА_8 з 1988 року склався відповідний порядок користування присадибною земельною ділянкою, про що в судовому засіданні не заперечували сторони і ця обставина також підтверджується план-схемою та інвентарною справою № 5397. Співвласники зробили паркани та окремі входи до своєї частини домоволодіння, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи за № 4550-14 від 29 липня 2015 року (а.с.50-53,65 том 1).

Позивач ОСОБА_3, заявляючи позовні вимоги про приведення у попередній стан земельну ділянку, вважає, що використання відповідачем ОСОБА_5 частини земельної ділянки псує його домоволодіння та улаштований паркан не дозволяє обслуговувати стіну будинку.

Однак, колегія суддів вважає зобовязання відповідача ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, зі східної сторони від домоволодіння № 2, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красно гвардійський, таким, що практично не може бути виконаний, оскільки не зазначено, яким саме чином та яке порушення зобовязана відновити ОСОБА_5

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від справи давати відповіді на інші питання, зазначені у ст.ст.215-217 ЦПК України. Зокрема, має бути зазначено: конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

У рішення суду першої інстанції не встановлено, що конкретно необхідно вчинити відповідачу та який попередній стан відновити та яким чином. Отже, фактично судове рішення в цій частині не може бути виконано, тому що не містить конкретно визначених дій.

Частина 3 ст. 415 ЦК України передбачає, що особа, до якої перейшло право власності на будівлі ( споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі ( споруди).

Колегія суддів вважає необґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкоди ОСОБА_7 у користуванні домоволодінням № 2, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський, шляхом зобовязання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відновити стан земельної ділянки, шляхом перенесення паркану між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійському в місті Нікополі Дніпропетровської області на 50 см по лінії двору, який перебуває в загальному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3, по довжині 20 м в бік домоволодіння № 4.

Колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_5 правомірно користується частиною земельної ділянки шириною 50см. по межі довжиною 20м., передача якої узгоджена колишніми власниками даних житлових будинків станом на 1990 рік, оскільки нові власники ОСОБА_12 та ОСОБА_7 набули право користування на земельною ділянкою у розмірі, що користувалися попередні власники ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Зокрема, як видно з договору дарування ОСОБА_14 передав у дар ОСОБА_12 27.01.1998 року 3/8 частини домоволодіння № 2, розташованого по провулку Красногвардійський в м. Нікополі, що розташований на земельній ділянці площею 888 кв.м. ( а.с.127 том1). Також розмір земельної ділянки 888 кв.м під домоволодінням № 2 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданому 17.02.2012 року на імя ОСОБА_7, після смерті ОСОБА_13, померлого 16.06.2011 року ( а.с.128 том 1).

З матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння № 2 , що міститься в матеріалах справи видно, що співвласниками були ОСОБА_13 та ОСОБА_14, станом на 10.02.1956 р. розмір земельної ділянки зазначений 940 кв.м., проте міститься запис, що на підставі рішення виконкому Нікопольської міськради депутатов та трудящих №678 від 07.12.1977 року виділено під забудову земельну ділянку 888 кв.м., у фактичному користуванні 924кв.м., що також підтверджується інвентарною справою № 5397. Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння № 2 по провулку Красногвардійський в м. Нікополі (на той час були ОСОБА_13 та ОСОБА_9С.) був визначений за ідеальними частками у власності 5/8 та 3/8. ( а.с. 136, 138 том 1).

З техничного паспорту на домоволодіння № 2 виданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на грудень 2011 року видно, що розмір земельної ділянки домоволодіння № 2 зменшено та становить 914 кв.м ( том 1 а.с.140).

Колегією суддів досліджено спільну заяву, що міститься в матеріалах справи, датовану 05 січня 1990 року власників суміжних земельних ділянок домоволодіння №2 ОСОБА_15 та ОСОБА_8 на імя Голови Нікопольської міськради про спільну згоду на зміну конфігурації земельної ділянки по фактичному користуванню, за рахунок ділянки №2 додано до ділянки №4-1 20 кв.м. ( а.с.110 том 1).

Законність користування ОСОБА_5 збільшеною земельною ділянкою підтверджується схематичним планом земельної ділянки домоволодіння № 2 виготовленого у грудні 2011 року. Колегія суддів звертає увагу, що збільшення розміру земельної ділянки відбулось за рахунок надлишків земельної ділянки №2, які становили на час погодження питання землекористування у 1990 році 36 кв.м (924 888) за згодою колишнього власника ОСОБА_15

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що дане питання користування земельною ділянкою розміром 50 см. вздовж межі протягом 20 м. було вирішено для можливості обслуговування водоводу, яке улаштовано у 1985 році та колодязь для обслуговування водоводу за технічною документацією розташований на відстані 1,8 м. від осі зовнішньої стіни будинку( том 1 а.с. 73,74). Зараз відстань від осі будинку до паркану 2,30м ( а.с.33 том 1), тобто з урахуванням розміщеного колодязу розміром 1м., без додаткових 50 см. неможливо здійснювати обслуговування водоводу, а також з проїздом 1,8 м., з урахуванням відмовтки не можливо обслуговувати будинок в частині викачки вигрібної ями, що обумовлено нагайною потребою. Стосовно питання виділу у користування земельної ділянки 10кв.м. досягнуто домовленість у 1990 році між користувачами земельних ділянок.

Отже, колегія суддів не може погодитися, із висновками суду першої інстанції, про відсутність правових підстав ОСОБА_5 в користуванні земельною ділянкою, розмір якої збільшено за погодженням між колишніми власниками суміжних домоволодінь за рахунок надлишкової площі та жодним чином не стосується порушення прав власників, оскільки розмір документально виділеної земельної ділянки під домоволодіння № 2 становить 888 кв.м, фактично у користуванні перебуває 924 кв.м.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині зобовязання ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, з східної сторони від домоволодіння № 2, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський та усунення ОСОБА_7 перешкоди у користуванні домоволодінням № 2, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський, зобовязанням ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом перенесення паркану між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійському в місті Нікополі Дніпропетровської області на 50 см по лінії двору, який перебуває в загальному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3, по довжині 20 м в бік домоволодіння № 4 не відповідає вимогам законодавства, прийнятий без повного урахування фактичних даних та обставин справи, тому згідно п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, ст.ст. 314-316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року в частині скасувати в частині зобовязання ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, з східної сторони від домоволодіння № 2, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красно гвардійський, усунення ОСОБА_7 перешкоди у користуванні домоволодінням № 2, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, провулок Красногвардійський, зобовязанням ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом перенесення паркану між домоволодіннями № 2 та № 4 по провулку Красногвардійському в місті Нікополі Дніпропетровської області на 50 см по лінії двору, який перебуває в загальному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3, по довжині 20 м в бік домоволодіння № 4 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в задовленні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_2