АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1287/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/789/92/17 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря Коваль О.І.

та сторін позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бережанського районного суду від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, у якому після уточнення позовних вимог просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельним сервітутом, встановленим рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 19.06.2006 року, шляхом звільнення заїзду від самовільного завезення землі, а також насаджень на ній, та повернути ділянку заїзду у попередній стан, що забезпечує повноцінне його користування за призначенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що влітку 2016 року відповідач завіз на заїзд дров, а пізніше насипав землі, внаслідок чого асенізаційний автомобіль не зміг заїхати до септика. Позивач звертався до ОСОБА_3 і просила його придбати перешкоди із заїзду, однак відповідач відмовився усунути перешкоди.

Рішенням Бережанського районного суду від 24 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом, встановленим рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 19.06.2006 року, шляхом звільнення заїзду від самовільного навезення землі та повернути ділянку заїзду у попередній стан, що забезпечує повноцінне його користування за призначенням.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок сплаченого при зверненні до суду судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд не взяв до уваги те, що позивач мотивуючи свої позовні вимоги посилається на ст. 401 ЦК України, а саме сервітут може бути встановлений щодо земельної ділянки, для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом. Однак, ОСОБА_3 надав суду докази, що позивач може вирішити питання очистки свого септика застосовуючи свою власну земельну ділянку, не перешкоджаючи відповідачу володіти, користуватися та розпоряджатися своєю приватною земельною ділянкою на власний розсуд.

У судовому засіданні представники ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут).

Згідно з ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природніх ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Як встановлено ст. 402 ЦК України, ст.100 ЗК України, сервітут може бути встановлений рішенням суду, згідно ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2006 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення заїзду, - встановлено ОСОБА_1 постійний земельний сервітут на право проїзду транспортного засобу для вивозу нечистот із септика, що розміщений на території будинковолодіння по вул. Лисенка, 14, м. Бережани через заїзд по вулиці Миру м. Бережани, власником якого є ОСОБА_3.

Вказане рішення на час вирішення позову не скасоване та не змінене, а тому встановлений рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2006 року сервітут продовжує діяти.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку інспектора поліції Бережанського ВП ГУНП України в Тернопільській області «Про результати розгляду звернення ОСОБА_1М.» від 03.10.2016 року, встановлено, що 30.09.2016 року під час виходу на місце події, на земельній ділянці ОСОБА_6, зі сторони заїзду з вул. Миру м. Бережани, який є шляхом під'їзду до септика, що розташований на території будинковолодіння ОСОБА_1, знаходиться насип землі, що унеможливлює заїзд транспортного засобу для викачування нечистот із септика, розміщеного на земельній ділянці ОСОБА_1 Дані дії відповідача порушують право позивача на користування сервітутом встановленим за рішенням суду.

З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки судом встановлено перешкоди у користуванні сервітутом.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в мотивувальній частині рішення суду Бережанського району від 30 липня 2009 року та в ухвалі суду від 17 листопада 2011 року зазначено, що позивач просить про надання їй заїзду до септика 1-2 рази на рік, однак із листа МКП Доробут видно, що ОСОБА_1 в 2016 році замовляла асенізаційний автомобіль 5 разів, що в два з половиною рази перевищує встановлену судом кількість проїзду асенізаційного автомобіля по приватній земельній ділянці відповідача, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що жодним з вказаних рішень кількість разів користування сервітутом ОСОБА_1 не обмежено.

Доводи апелянта про те, що він надав суду докази, що позивач може вирішити питання очистки свого септика застосовуючи свою власну земельну ділянку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не стосується предмету спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бережанського районного суду від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7