Справа №591/1058/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1287/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання Різниченко Н.А., ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

01 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11 листопада 2011 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, від якого мають сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5, який знаходиться на її утриманні є дитиною-інвалідом, не може обходиться без постійної сторонньої допомоги та потребує домашнього догляду, просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому вказує на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не враховано довідки №3035 від 27 жовтня 2016 року про потребу дитини у домашньому догляді, що свідчить про необхідність надання ОСОБА_5 постійної сторонньої допомоги. Зазначає, що сам факт встановлення сину статусу «дитина-інвалід» свідчить про його потребу в постійній сторонній допомозі матері.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача ОСОБА_6, який підтримав апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду відповідає не у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 11 листопада 2011 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 серпня 2014 року розірвано (а. с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_7, 11 березня 2012 року, який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а. с. 7, 9).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 серпня 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття, а також на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/10 частини заробітку відповідача щомісячно на період до досягнення сином трирічного віку, тобто до 11 березня 2015 року (а. с. 8).

Син сторін ОСОБА_8, є інвалідом дитинства у звязку з хронічними захворюваннями (а. с. 11). Згідно довідки Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 27 лютого 2017 року, ОСОБА_4 одержує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам ОСОБА_8 з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2018 року (а. с. 14).

27 жовтня 2016 року КУ «Сумська міська дитяча клінічна лікарня ОСОБА_9» видано довідку про потребу дитини-інваліда ОСОБА_8 у домашньому догляді (а. с. 11).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження потреби дитини-інваліда, з якою мешкає позивач, саме постійної сторонньої допомоги.

Проте, з такими висновками суду колегія судді не може погодитись, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 88 СК України встановлено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Тобто, передбачене ст. 88 СК України право на утримання, виникає у особи, яка проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитись без сторонньої догляду, та опікується нею.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Медико-соціальна експертиза дітей проводиться лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів ( ч. 1 ст. 7 вказаного Закону ).

Механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей-інвалідів (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності визначений Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року №917.

Пунктом 7 вказаного положення встановлено, що лікарсько-консультативна комісія визначає в тому числі потребу в постійному сторонньому догляді. Надає батькам або законним представникам дитини довідку про потребу дитини, дитини-інваліда в домашньому догляді.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не повно зясував обставини справи, не запропонував позивачу надати відповідну довідку лікарсько-консультативної комісії про наявність чи відсутність у дитини-інваліда потреби в постійному сторонньому догляді, що призвело до неправильного вирішення справи.

З наданої представником позивача довідки ЛКК Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня ОСОБА_9» №1582 від 09 серпня 2017 року слідує, що дитина-інвалід ОСОБА_8 потребує постійного стороннього догляду матері (а. с. 68).

Таким чином, враховуючи те, що малолітній син сторін ОСОБА_8, який проживає разом з матірю ОСОБА_4, є дитиною-інвалідом та потребує постійного її догляду, тому позивач має право утримання батьком дитини ОСОБА_4

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 88, ч. 1 ст. 80 СК України, розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює, має задовільний стан здоровя та сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини його щомісячного доходу. З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частині від усіх видів його заробітку.

Отже, рішення суду на підставі п. 1) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів.

Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача 300 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження їх понесення, а саме договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт. Копія квитанції, яка міститься в матеріалах справи таким доказом не являється, оскільки в ній відсутні реквізити отримувача коштів, відсутній відтиск печаті. З даної квитанції взагалі не можливо встановити кому ОСОБА_4 20 лютого 2017 року були сплачені 300 грн. 00 коп.

У відповідності до вимог ч. ч. 3, 5 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 704 грн. 00 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

ОСОБА_10 Вікторівни задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною-інвалідом ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, починаючи стягнення з 01 березня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції та 704 гривні 00 копійок за апеляційний перегляд рішення суду.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -