У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Григоренка М.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" покликається на його незаконність в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при укладенні договору відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Таким чином, своїм підписом ОСОБА_1 засвідчив те, що він повністю згідний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Користуючись кредитною карткою, відповідач чітко усвідомлював, що користується кредитними коштами, а не особистими, погодився на збільшення кредитного ліміту, оскільки використовував суми більші ніж 300 грн., заявлені в анкеті-заяві

Вважає, що суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, оскільки підставою розгляду вказаної справи було неоднакове застосування судом касаційної інстанції ст. 259 ЦК України, а у даній справі питання щодо строку позовної давності не вирішувалось.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами першою та другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За правилами частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За матеріалами справи встановлено, що 19 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений договір без номеру про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

У анкеті-заяві є єдина умова договору-це сума бажаного кредитного ліміту 300грн. У ній відсутні істотна умова договору-строк дії картки, її номер та дані, що позичальник отримав Пам'ятку клієнта, що містить основні умови обслуговування та кредитування, а також Тарифи і поставив свій підпис.

Відсутні докази в підтвердження того, що підписуючи заяву-анкету відповідач мав на увазі саме Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 6.03.2010року, оскільки в матеріалах справи міститься копія вказаних вище Умов та Правил, підписаних лише головою правління публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», тоді як така копія не може бути належними та допустимим доказом, так як вона не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки позичальником вона не підписана. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 червня 2015 року у справі за № 6-698цс15. А приєднана до апеляційної скарги Пам'ятка, яка підписана ОСОБА_1 та, на яку посилається позивач, стосується договору SAMDN5496 і тарифи у ній відрізняються Тарифам, викладеним у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була предметом дослідження суду першої інстанції.

Відсутні в матеріалах справи дані про те, що позивачем був відкритий картковий рахунок відповідачу та видана йому відповідна картка і її отримання ОСОБА_1, а також копія цієї картки. Надана банком після постановлення рішення судом першої інстанції довідка (а.с.116) про видачу відповідачу 19.04.2011року картки НОМЕР_1 з терміном дії листопад 2014р. та 18.05.2011року - картки НОМЕР_2 з терміном дії лютий 2015року не є таким належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України.

Банк пред'явив вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 19.04.2011 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1, який станом на 31 грудня 2015 року становить 14840,15грн.

На підтвердження укладення зазначеного договору без номера позивач надав копію виписки Online за основною карткою НОМЕР_1, реферанс договору SAMDN5496 в українській валюті на суму кредитного ліміту 1690,00 грн. та виписки за період з 1.01.1999 року по 17.10.2016 року за основною карткою:НОМЕР_1, сумою кредитного ліміту в національній валюті 1690грн., однак доказ отримання такої картки позичальником в матеріалах справи відсутній, даний договір має відповідний номер, а відтак не є предметом даного спору та не стосується заявлених позовних вимог і відсутній доказ домовленості сторін щодо переоформлення кредитної картки "Універсальна" на іншу суму кредитного ліміту.(а.с.73-84,120-126).

Крім того, у заяві позичальника від 19 квітня 2011 року відсутні дані щодо видачі йому кредитної картки НОМЕР_1, реферанс договору SAMD N5496 з кредитним лімітом 1690,00 грн.

Посилання в позовній заяві на п.2.1.1.12.6 Витягу із Умов і правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 6.03.2010 року № СП-2010-256, в підтвердження розміру 30 відсотків за користування кредитом, не може бути взято до уваги, оскільки в цьому пункті відсутній розмір відсотків за користування кредитом і є лише посилання на установлені Банком тарифи.

З огляду на зазначене, наведений розрахунок позивачем за договором б/н від 19.04.2011 року, який за доводами позивача було укладено з відповідачем шляхом надання кредитної картки на підставі анкета - заяви з кредитним лімітом 2900,00 грн. із сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом не знайшли своє підтвердження, оскільки в анкеті-заяві відповідач вказав бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою " Універсальна " 300грн.( а.с.6)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши всі надані позивачем докази, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності покликань суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року та про те, що питання щодо строку позовної давності не вирішувалось не заслуговують на увагу, оскільки, вказана правова позиція безпосередньо хоча і пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак вона визначає і умови та порядок укладання між сторонами договору. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а в своїх запереченнях на позов відповідач покликався на вказану правову позицію та на необхідність застосування позовної давності як підстави відмови у позові.

Інші доводи суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,307,313,314,315,317,319,323-325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді Бондаренко Н.В.

Григоренко М.П.

Шимків С.С.