Номер провадження: 22-ц/785/3986/17
Номер справи місцевого суду: 515/1886/16-ц
Головуючий у першій інстанції Сивоконь Т. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідача, який було уточнено, про визначення місця проживання дитини - неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1разом із бабусею - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 2-4, 74-76).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що неповнолітня ОСОБА_4 є її рідною онукою. Раніше вона проживала разом зі своєю матір'ю - відповідачкою по справі ОСОБА_2 та вітчимом ОСОБА_5 08.09.2016 року з метою проходження малолітньою ОСОБА_4 курсу психокорекції необхідного для мінімізації наслідків психологічних травм, рішенням комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської РДА. було рекомендовано ОСОБА_2 влаштувати доньку до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації, оскільки мати дитини не приділяє достатньої уваги доньці, фактично самоусунулась від її виховання. З 13.09.2016 року ОСОБА_4 тимчасово влаштована в центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації, в якому перебуває на теперішній час. Крім того, вітчима ОСОБА_5 06.09.2016 року Татарбунарським районним судом Одеської області визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП, тобто за вчинення насильства стосовно неповнолітньої ОСОБА_4 19.09.2016 року СВ Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП України в Одеській області стосовно ОСОБА_5 внесено відомості до ЄРДР за фактом розбещення неповнолітньої ОСОБА_4 за ст. 156 ч. 2 КК України. Постійний психологічний тиск на малолітню ОСОБА_4 призвів до того, що вона категорично відмовляється повертатися до матері, однак виявляє бажання проживати з бабусею, яка фактично здійснює виховання дитини. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено, визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з бабусею ОСОБА_3 (а. с. 99-100).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 105-110).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що перш за все мають бути забезпечені інтереси дитини, яка категорично висловила своє бажання проживати разом із бабусею - ОСОБА_3, у зв'язку з психологічним тиском та образами з боку вітчими та усуненням матері від піклування над дитиною.

Такий висновок відповідає нормам закону та зібраним доказам.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1є рідною онукою позивача по справі - ОСОБА_3. Батько дитини помер.

Раніше ОСОБА_4проживала разом із своєю матір'ю ОСОБА_2 та вітчимом ОСОБА_5.

У відповідності зі ст. 150, ст. 7 ч. 8 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скоєного ним відносно його малолітньої падчерки ОСОБА_4, що підтверджується копією постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 06.09.2016 року (а. с. 16-17).

З висновку спеціаліста ОСОБА_6 від 23.08.2016 року за результатами психологічного дослідження дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що при проходженні дослідження дитина ОСОБА_4 пояснювала, що мама їй не вірить про те, що вітчим здійснював по відношенню до неї сексуальні дії, не захищає її від насилля з його боку, також мати не згодна із тим, що ОСОБА_4 пішла жити до бабусі та тітки (хрещеної). Дівчинка втекла з дому після того, як вітчим побив її за неправильно випраний диван. Вона розповіла бабусі та тітці в яких умовах проживала в будинку вітчима. У будинку вітчима ОСОБА_4 піддавалася різним видам насилля: фізичному та емоційному - вітчим бив її ременем, тягав за волосся, штовхав, ставив у куток на добу, не дозволяв місяцями виходити із своєї кімнати - лише в туалет, не дозволяв вільно переміщатися по будинку, лише з його дозволу, обмежував у їжі, змушував носити камені, тричі спалював її іграшки, кричав та лаявся. Також піддавалася сексуальному насиллю - терся бородою о її обличчя, чіпав за груди, говорив гидоти, «засовував пальці».

Згідно висновкам спеціаліста показам дитини можна довіряти. Існує реальна загроза життю та здоров'ю дитини (а. с. 5-11).

З метою проходження малолітньою ОСОБА_4 курсу психокорекції необхідного для мінімізації наслідків психологічних травм, рішенням комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації від 08.09.2016 року № 4, ОСОБА_2 було рекомендовано влаштувати доньку ОСОБА_4 до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації.

З 13 вересня 2016 року малолітня ОСОБА_4 тимчасово влаштована в центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації, в якому перебуває на теперішній час, на підставі заяви матері ОСОБА_2 та направлення служби у справах дітей Татарбунарської РДА від 12.09.2016 року за № 01-35/524, що вбачається із копії листа Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області служби у справах дітей за № 01-35/551 від 21.09.2016 року (а. с. 12).

19.09.2016 року СВ Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП України в Одеській області стосовно ОСОБА_5 внесено відомості до ЄРДР за № 00000445 за фактом розбещення неповнолітньої ОСОБА_4 за ст. 156 ч. 2 КК України (а. с. 13).

Згідно довідки, виданої виконкомом Татарбунарської міської ради № 1938 від 07.11.2016 року ОСОБА_3 мешкає одна по АДРЕСА_1 (а. с. 18).

Відповідно до висновку Татарбунарської районної державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 січня 2017 року за № 01-23/206 на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації від 17 січня 2017 року № 1 з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, Татарбунарська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з бабусею ОСОБА_3 та вважає доцільним подовження терміну перебування дитини в Тарутинському ЦСПРД для закріплення позитивної динаміки налагодження стосунків з матір'ю (а. с. 73).

За частинами 2-4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частини 3 статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом; при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин 1-2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відповідно до п. 18 Постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частина 3 ст. 160 СК кореспондує ч. 2 ст. 313 ЦК, згідно якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_4 виявила категоричне бажання проживати разом з бабусею. Крім цього, пояснила, що на час її проживання з матір'ю, вітчимом та малолітньою звідною сестрою, між нею та вітчимом склалися дуже напружені, майже неприязні стосунки, він постійно її принижував, ображав, навіть намагався вчинити відносно неї розпусні дії. Влітку 2016 року, після того як вітчим скоїв відносно неї психологічне насильство, вона вимушена була звернутися за захистом до своєї бабусі і тітки по лінії покійного батька та перейшла проживати до бабусі, розповівши їй про стосунки з вітчимом. За заявою матері її було направлено до Тарутинського центру реабілітації, де вона перебуває та навчається до теперішнього часу. За час перебування там її постійно відвідують бабуся та мама, їх приїзду вона чекає, спілкується з ними добре, але все-таки бажає проживати разом з бабусею, та вважає, що з мамою вона зможе жити разом лише в тому випадку, коли її вітчим ОСОБА_5 залишить сім'ю та буде проживати окремо від них.

Також бажання неповнолітньої ОСОБА_4 проживати разом із бабусею підтвердила психолог Тарутинського центру реабілітації ОСОБА_8, яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що висновок комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської РДА, як органу опіки та піклування, є рекомендаційним і недостатньо обґрунтованим, оскільки при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, враховуючи вимоги чинного цивільного та сімейного законодавства, на засіданні комісії важливим було б заслухати думку самої дитини, яка на той час набула статусу неповнолітньої особи, досягла чотирнадцятирічного віку та може вільно обирати собі місце проживання.

Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов т.в.о. начальника ССДРДА Шульги Г.Г. та головного спеціаліста ССДРДА Данильченко О.П. від 24.07.207 року з метою підготовки висновку про можливість проживання неповнолітньої онуки з бабусею було проведено обстеження проживання умов за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що будинок знаходиться на 1 поверсі та складається із 5 кімнат, кухні, коридору, санвузла, господарчих споруд. Присадибна ділянка обробляється. В будинку пічне та парове опалення, електроенергія. Санітарно-гігієнічні умови добрі, в приміщенні ведеться ремонт. Будинок об лаштований необхідними предметами побуту та меблями. Для онуки облаштована окрема кімната, в якій є ліжко, шафа для власних речей, письмовий стіл.

Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов т.в.о. начальника ССДРДА Шульги Г.Г. та головного спеціаліста ССДРДА Данильченко О.П. від 24.07.207 року з метою підготовки висновку про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 було проведено обстеження проживання умов за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що будинок є двохповерховим та складається із 5 кімнат, кухні, санвузла, прихожої. Будинок перебуває у доброму стані. В будинку парове опалення, електроенергія. Санітарно-гігієнічні умови добрі, в приміщенні чисто, охайно. Помешкання облаштоване необхідними предметами побуту та меблями. У дитини є окреме спальне місце, місце для власних речей, місце для навчання.

Рішенням № 6 від 26 липня 2017 року комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації на виконання листа апеляційного суду Одеської області щодо надання висновку про спроможність ОСОБА_2 створити неповнолітній ОСОБА_4 належних умов для повноцінного розвитку, вирішено надати висновок про спроможність ОСОБА_2 створити належні умови для проживання своїй неповнолітній доньці ОСОБА_4, але у зв'язку із складними відносинами неповнолітньої ОСОБА_4 з вітчимом ОСОБА_5, комісія вважає доцільним визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 із бабусею ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, ОСОБА_4 24.07.2017 року написала заяву на ім'я в.о. начальника ССДРДА Данильченко О.П., яка засвідчена директором центру ОСОБА_4, про те, що вона бажає проживати разом із бабусею - ОСОБА_3

В судовому засіданні в апеляційній інстанції, мати дитини ОСОБА_2 пояснила, що зараз у неї конфлікт з донькою, ОСОБА_4 з нею не розмовляє, конфлікт з вітчимом продовжується, вони не спілкуються, як вони будуть разом проживати вона не знає.

Отже, колегія суддів вважає, що мати дитини не приймає достатніх мір для нормалізації психологічного стану доньки, не сприяє нормалізації відносин у сім'ї, не захищає дитину від агресивної поведінки вітчима у зв'язку з чим, проживаючи з матір'ю, дитина не відчуває себе в безпеці, указаним обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку, враховуючи особисту думку неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,діючи винятково в інтересах дитини, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 з бабусею - ОСОБА_3

Мати дитини, у зв'язку з визначенням місця проживання дитини з бабусею не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні та піклуванні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з бабусею та дитиною щодо встановлення часу та порядку спілкування

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить доводів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції.

При зазначених обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 березня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 березня 2017 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: А.П.Заїкін

А.А.Калараш