У х в а л а

04 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» про перегляд Верховним Судом України рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 травня 2017 року, клопотання про зупинення виконання зазначених судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 27 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив: стягнув з Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк») на його користь суму депозитного вкладу в розмірі 100 тис. доларів США, що станом на день ухвалення рішення за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) становило 2 млн 509 тис. 990 грн, і суму нарахованих на вклад процентів у розмірі 11 тис. 787 доларів США 50 центів, що за курсом НБУ становило 295 тис. 865 грн 07 коп.; розподілив судові витрати.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 04 травня 2017 року судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишила без змін.

04 серпня 2017 року АТ «Укрексімбанк» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 травня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції частини третьої статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Верховного суду України від 10 грудня 2008 року і 08 квітня 2009 року, постановлені ним як судом касаційної інстанції, та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2013 року і 01 червня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення суду касаційної інстанції, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (далі - постанова Пленуму ВСУ) та на зроблений Верховним Судом України Аналіз практики застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 04 травня 2017 року, суди на підставі положень пункту 1 частини першої статті 512 та статей 513, 1216-1218 Цивільного кодексу України дійшли висновків про те, що ОСОБА_5 за життя відступила, а позивач набув права вкладника за договором банківського вкладу (депозиту). При цьому договір відступлення права вимоги не потребував згоди іншого з подружжя на його укладення та за життя ОСОБА_5 її чоловіком не оскаржувався.

Разом з тим в ухвалах Верховного Суду України від 10 грудня 2008 року та 08 квітня 2009 року, постановлених ним як судом касаційної інстанції, суд направив справи на новий розгляд до судів першої інстанції з підстав порушення ними норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справ, що мають значення для правильного їх вирішення.

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, також наданих заявником для порівняння, суд касаційної інстанції дійшов висновків про наявність правових підстав для:

- присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно в передбаченому статтею 71 СК України порядку, оскільки другий з подружжя відчужив автомобіль без згоди дружини під час шлюбу всупереч приписам частини третьої статті 65 цього Кодексу (ухвала від 13 березня 2013 року);

- задоволення позовних вимог у частині визнання спірного автомобіля об'єктом спільної сумісної власності сторін, визнання за позивачем права власності на частину автомобіля та визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідач відчужив спірний автомобіль без відома та згоди другого з подружжя всупереч приписам частини третьої статті 65 СК України (ухвала від 01 червня 2016 року)

Таким чином, порівняння наведених судових рішень не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Разом з тим надана заявником постанова Пленуму ВСУ та Аналіз практики застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України не можуть слугувати підтвердженням невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах спірних норм матеріального права, оскільки ці документи не є судовими рішеннями в розумінні пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

При цьому, заявник також порушує питання про перегляд судових рішень з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права.

Подана заява в цій частині підлягає поверненню з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки АТ «Укрексімбанк» подало заяву про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 травня 2016 року, якою відхилено його касаційну скаргу та залишено без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій і яка не перешкоджає подальшому провадженню у справі, то ця заява в частині перегляду зазначеної ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню заявнику.

Отже, відсутні й правові підстави для зупинення виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 травня 2017 року.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення коштів за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» в частині перегляду Верховним Судом України рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 травня 2017 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Заяву Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в частині перегляду Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 травня 2017 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути заявникові.

Клопотання про зупинення виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 травня 2017 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк