Справа № 600/646/16-ц
Справа № 2/600/49/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гриновець О.Б.

секретар Сташків О.С.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в смт.Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 36,6 м.кв. та господарські будівлі, які належали матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_2, яка все своє майно заповіла позивачу. До складу спадкового майна входить будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 і земельні ділянки. Вказує, що вступила у фактичне володіння та управління спадковим будинком, проте не може отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний житловий будинок, тому просить у судовому порядку визнати її власником житлового будинку в АДРЕСА_1

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася, проте подала клопотання, згідно якого просить позов задовольнити а справу розглядати за її відсутності без застосування технічних засобів (а.с.31).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду лист, відповідно до якого не заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1 та просить справу розглядати за його відсутності (а.с.29).

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, тому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 як голові колгоспного двору та ОСОБА_2 як його члену належав житловий будинок в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області №350 від 11.07.2016 року (а.с.5).

Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, виданої Великоплавучанської сільською радою Козівського району Тернопільської області 30.09.2016 року №520, головою вказаного колгоспного двору був ОСОБА_3 та його членом була дружина ОСОБА_2 (а.с.24).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_3 та ОСОБА_2, то кожному із них фактично належала 1/2 частина колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 від 28.07.2016 р. та серії НОМЕР_2 від 20.04.2012 р. (а.с.6, 14).

Згідно довідки Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області №467 від 19.09.2016 року, з ОСОБА_3 на час смерті постійно проживала та була зареєстрована дружина ОСОБА_2 (а.с.21).

За життя ОСОБА_2 розпорядилася своїм майном та склала заповіт про те, що на випадок її смерті заповідає ОСОБА_1 все належне їй на час смерті майно. Вказаний заповіт був посвідчений 29.10.2010 року секретарем Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.7).

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері у належному порядку та у строк, що підтверджується листом державного нотаріуса Козівської державної нотаріальної контори №990/02-14 від 06.07.2016 року (а.с.8).

05.10.2016 року державний нотаріус Козівської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на колгоспний двір, оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с.23).

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Враховуючи, що позивач прийняв спадщину в належному порядку, а також те, що ніхто не оскаржує його право на спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому такі підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 58, 60, 61, 158, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 36,6 м.кв. та господарські будівлі, які належали матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя О.Б.Гриновець