Справа №295/8731/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Зосименка О.М.

за участі секретаря Забродцького А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11.07.2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб та 09.06.2015 року її чоловік покинув її, у звязку з чим постало питання про поділ майна. Крім того, позивач вказує, що під час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки ВАЗ (Лада Калина), 2008 року випуску, № кузова ХТА 1610, гараж №399 в громадському обєднанні власників гаражів «Світлофор» по вул. Корольова 3-а у м. Житомирі та відповідачем відкрито депозитний рахунок на суму 10000 грн. в ПАТ «КБ «Приватбанк».

З врахуванням останніх уточнень позовних вимог від 28.09.2016 р., 19.10.2016 року позивач просила відступити від принципу рівності часток подружжя у спільному сумісному майні подружжя, визначивши ідеальні частки, а саме відповідачу по 1/3, а позивачеві 2/3 у вищевказаному майні та просила суд поділити майно шляхом стягнення на свою користь з відповідача грошової компенсації вартості 2/3 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, 2/3 частки у праві спільної сумісної власності на гараж, припинивши своє право власності на вищевказані частки у даному майні, та стягнути на свою користь 2/3 части банківського вкладу відкритого ОСОБА_2 в ПАТ «КБ Приватбанк» в розмірі 6 666 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказала, що відповідач без її згоди відчужив автомобіль та розпорядився банківським вкладом, які є спільним майном подружжя.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково, а саме, що автомобіль та кошти на депозитному рахунку в сумі 10 000 грн. є спільним сумісним майном подружжя та відповідач готовий сплатити 50% вартості проданого ним автомобіля за оцінкою авто на момент продажу, і сплатити ? банківського вкладу в сумі 5 000 грн. Крім того, відповідач вказав, що вчинив продаж автомобіля за усною згодою позивача з метою поділу виручених коштів від продажу авто. Одночасно, відповідач вказав, що не є власником гаражу по вул. Корольова 3-а у м. Житомирі та заперечив в частині вимог позивача щодо поділу вищевказаного гаражу та стягнення грошової компенсації.

Суд, заслухавши сторони у справі та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами у справі, що останніми під час перебування у шлюбі було придбано автомобіль марки ВАЗ (Лада Калина), 2008 року випуску, № кузова ХТА 1610, який відповідач 09.06.2015 року, перебуваючи у шлюбі, відчужив ОСОБА_3 (а.с.80, 66,63).

Крім того, 19.01.2011 року відповідачем відкрито депозит на суму 10000 грн. в ПАТ «КБ «Приватбанк», який станом на 18.03.2016 року було розірвано, що не заперечувалося відповідачем і підтверджується довідкою «КБ «Приватбанк» від 18.03.2016 р. (а.с.152).

Отже, вище встановлені обставини, що спірний автомобіль та грошові кошти в сумі 10 000 грн. є спільним сумісним майном подружжя визнані сторонами у справі і не підлягають доведенню відповідно до ст. 61 ЦПК України .

Як розяснено у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи за №4098 від 29.03.2016 року середньоринкова вартість спірного автомобіль марки ВАЗ (Лада Калина), , 2008 року випуску складає 111 694 грн.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У відповідності до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Про те, позивачем не доведено, що відчуження спірного автомобіля, який відчужений до розірвання шлюбу, і розірвання депозитного договору здійснено не за спільним рішенням та не в інтересах сімї. Так само, як не доведено ОСОБА_2, що продаж автомобіля марки ВАЗ (Лада Калина), 2008 року випуску, розірвання депозитного договору здійснено в інтересах сімї та на її потреби.

Таким чином, з огляду на час припинення сімейних стосунків, час відчуження транспортного засобу, розірвання депозитного договору, відсутність обставин, встановлених ч.2, 3 ст..70 СК України, суд вважає доцільним та обґрунтованим стягнути на користь позивача лише ? частину ринкової вартості відчуженого автомобіля марки ВАЗ (Лада Калина), 2008 року випуску, № кузова ХТА 1610 - 55 847 грн. 00 коп. та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1/2 банківського вкладу відкритого ОСОБА_2 в ПАТ «КБ Приватбанк» 19.01.2011 р. - 5 000 грн.

Стосовно поділу спірного гаражу, суд дійшов до наступних висновків.

Довідки громадського обєднання власників гаражів «Світлофор» від 10.06.2015 р. за №2 (а.с.67) та від 20.09.2016 за № 15 (а.с.194), в яких зазначається про придбання ОСОБА_2 гаражу за договором від 18.04.2011 року, не відносяться до правовстановлюючих документів і не можуть бути належними доказами в розумінні ст. 58 ЦПК України. Крім того, суд враховує відмову представника позивача від витребування вищевказаного договору, після розяснення судом права заявити таке клопотання.

Встановивши, що відповідач вказує на відсутність у нього права власності на гараж №399 в громадському обєднанні власників гаражів «Світлофор» по вул. Корольова 3-а у м. Житомирі та ненадання позивачем належних та допустимих доказів в розумінні ст. 58, 60 ЦПК України, про належність вищевказаного гаражу ОСОБА_2 на праві власності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині поділу та стягнення на користь позивача грошової компенсації вартості 2/3 частки у праві спільної сумісної власності на спірний гараж.

За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, якщо позов задоволено частково. У звязку з чим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 900 грн. витрат на проведення авто товарознавчої експертизи та 668 грн. 47 коп. сплаченого судового збору. В решті вимог слід відмовити за безпідставністю.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 60, 61, 69-71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 158, 169, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки ВАЗ (Лада Калина), 2008 року випуску, № кузова ХТА 1610 у сумі 55 847 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 части банківського вкладу відкритого ОСОБА_2 в ПАТ «КБ Приватбанк» 19.01.2011 р. в розмірі - 5 000 грн.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 900 грн. витрат на проведення авто товарознавчої експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 668 грн. 47 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оголошення повного тексту 06.01.2017 р. о 9-15 год.

Суддя О.М. Зосименко