Справа №589/1383/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євдокімова О. П.
Номер провадження 22-ц/788/186/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа-приватний нотаріус Шосткинського міськрайонного нотаріального округу Спановський Микола Павлович, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Шосткинського міськрайонного нотаріального округу Спановський М.П., про визнання заповіту недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому зазначає, що за допомогою непрямих доказів вона довела факт того, що її батько, спадкодавець ОСОБА_6, під час складання заповіту 09 жовтня 2014 року, не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними з причини стану свого здоров'я, оскільки після перенесення двох інсультів він втратив зір, самостійно не міг пересуватися та погано розмовляв.

Крім того, під час складання заповіту було допущено порушення порядку проведення нотаріальних дій, тобто, в тексті заповіту зазначено про дії, які взагалі не вчинялися особами, які були присутні під час складання заповіту. Під час складання заповіту були присутні і сторонні особи, хоча вони й були родичами по відношенню до спадкодавця.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_7, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4, яка проти скарги заперечувала, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 січня 1997 року ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7, 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер (а.с. 4-5). За життя останній склав заповіт, яким все своє майно, яке на день смерті буде йому належати заповідав своїй дочці, ОСОБА_3 та зятю ОСОБА_3, в рівних частинах. Даний заповіт 28 січня 1997 року був посвідчений державним нотаріусом Шосткинської міської державної нотаріальної контори Буйвал Г.В. (а.с. 8).

09 жовтня 2014 року ОСОБА_6 був складений новий заповіт, згідно з яким все своє майно він заповідав своїй іншій дочці, ОСОБА_4 Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Спановським М.П. (а.с. 35).

Згідно з відповіддю Головного лікаря КЗ «Шосткинська ЦРЛ» Штогрина О.Т. та довідкою лікаря психоневрологічного диспансерного відділення КЗ Шосткинська ЦРЛ, Мосіної Г.І., на запит суду № 3557 від 07 квітня 2016 року, ОСОБА_6 ознак психічного розладу не виявляв, на обліку не перебував (а.с. 36 - 36а).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в момент складання заповіту 09 жовтня 2014 року спадкодавець ОСОБА_6 був дієздатним, розумів свої дії та, усвідомлюючи їх наслідки, вільно висловив свою волю та розпорядився належним йому на праві власності майном на користь ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Спадкування за заповітом урегульоване Главою 85 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт - це правочин, який укладається фізичною особою (заповідачем) на випадок смерті, вчиняється в передбаченій законом формі, містить призначення спадкоємця (спадкоємців), а також може передбачати інші розпорядження, в тому числі покладати на спадкоємців обов'язки щодо виконання вказівок заповідача особистого характеру.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст.1234 ЦК України).

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України).

На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менше як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою (ч. ч. 1, 2 ст. 1253 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатрічну експертизу (ст.145 ЦПК України).

Суд першої інстанції вірно встановив, що будь-яких переконливих та достовірних доказів на підтвердження того, що на момент нотаріального посвідчення заповіту 09 жовтня 2014 року заповідач перебував у такому хворобливому стані, що могло вплинути на його волевиявлення, суду надано не було.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем у справі, ОСОБА_6 не перебував на обліку в психоневрологічному диспансері, що підтверджується довідкою КП Шосткинська ЦРЛ, рішень про визнання його недієздатним чи обмежено дієздатним судом не ухвалювалось.

Крім того, ОСОБА_3 була обізнана про процесуальну можливість, умови та порядок призначення відповідної експертизи для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, проте таким процесуальним правом позивач не скористалася, хоча її представник ОСОБА_7 надавав суду заяву про призначення посмертної судової - психіатричної експертизи (а.с. 40), і така експертиза була призначена ухвалою суду від 25 квітня 2016 року (а.с. 43), але у подальшому позивач відмовилась від її проведення (а.с. 50).

Судом безпосередньо досліджено всі наявні у справі докази, зокрема, показання свідків, які були присутні при складанні заповіту 09 жовтня 2014 року та підтвердили, що на момент його складання ОСОБА_6 добре розумів свої дії, міг керувати ними, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, для визнання заповіту недійсним.

Підстав для визнання заповіту недійсним у зв'язку із допущеними нотаріусом порушеннями при його посвідченні, також не вбачається, оскільки дії нотаріуса у встановленому законом порядку ОСОБА_3 не оскаржувала і позов з цих підстав не заявляла. Отже доводи апеляційної скарги останньої в цій частині знаходяться поза межами вимог, заявлених в суді першої інстанції і, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -