РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді - Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря - Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, посилаючись на наступне.

До 27.03.2007 сторони перебували в шлюбі. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачем та знаходиться на її повному утриманні. У зв'язку з тим, що відповідач не бажає надавати позивачу допомогу на утримання їхнього сина добровільно, ОСОБА_1 була змушена звернутися до Стаханівського міського суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, проте й після ухвалення рішення, останній все рівно не сплачує аліменти. На теперішній час позивач створила нову сім'ю і має намір влітку виїхати всією родиною за кордон на відпочинок. До того ж вона планує відвідати рідних, які мешкають у м. Севастополі та м. Тихвін, Ленінградської області. Позивач хоче мати змогу вільно пересуватися через кордон України разом зі своїми дітьми. Для цього потрібен дозвіл батька дитини, якого він не надає не даючи жодних пояснень. Вже не вперше син позбавлений свого законного права на спілкування з ріднею, так як вони мешкають за межами території України. До того ж мати дитини намагається забезпечити своїм дітям можливість розвиватися не дивлячись на те, що вони проживають у м. Кадіївка і мати змогу з обома своїми дітьми виїжджати за межі міста, аби діти відволікались від напруженої ситуації, яка склалася на непідконтрольній території. Відмова відповідача дати дозвіл на виїзд не дозволяє дитині всебічно розвиватися. Він же самоухилився від виховання свого сина і не потурбувався заздалегідь про те, щоб син добре відпочив улітку, і не дає змоги зробити це ОСОБА_1 Така відмова відповідача порушує права позивача та її сина на свободу пересування, тому вона вимушена була звернутися до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою про надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина за межі території України без згоди та супроводу батька до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку.

В судове представник позивача не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив суд розглядати справу за його відсутності.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 13 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Стаханівського міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 20. Батьком записаний ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1.

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданого 27.03.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний, про що було зроблено відповідний актовий запис № 142.

18 вересня 2013 року відділ державної виконавчої служби Стахановського міського управління юстиції надав ОСОБА_1 довідку про те, що вона дійсно не отримувала аліменти з ОСОБА_2 у період з 01.03.2013 по 31.08.2013 згідно з виконавчим листом № 2-924 від 13.03.2010 , виданий Стахановським міським судом Луганської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі ? частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 03.02.2010 і до повноліття дитини.

Відповідно до копії довідки, виданої ТОВ «Сапфир» 22.09.2016, ОСОБА_1, 1985 року народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Її родина складається з дочки ОСОБА_8, сина ОСОБА_3 та матері ОСОБА_9

Також факт реєстрації ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується копією домової книги.

В позовній заяві позивач просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька у супроводі матері до досягнення дитиною 16-ти річного віку.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Частиною 4 статті 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 33 Конституції України,кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.

Згідно вимог ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 154 СК України, надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно вимог частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. №57 (57-95гі) - «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 - річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе задольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_8, оскільки надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина за межі території України без згоди та супроводу батька до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб та відповідатиме інтересам дитини.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради - задовольнити.

Надати неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд за кордон України, на тимчасову непідконтрольну українській владі територію АР Крим та Луганської області без згоди та супроводу його батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, до досягнення ОСОБА_3 шістнадцятирічного віку, за виключенням виїзду за кордон України або на тимчасову непідконтрольну українській владі територію АР Крим та Луганської області на постійне місце проживання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д. Б. Баронін