Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Гордійчук С.О., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції про встановлення факту розірвання шлюбу фіктивним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року вказаний позов задоволено: визнано фіктивним розірвання шлюбу між чоловіком ОСОБА_6 та дружиною ОСОБА_3, зареєстроване відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 18.02.2014 року, в Книзі реєстрації розірвань шлюбів актовий запис № 22 від 18.02.2014 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що спірне рішення ухвалене без її участі як заінтересованої особи, і на сьогодні слугує підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, отриману нею після смерті спадкодавця ОСОБА_6 Зазначає, що сторони по справі є сестрами між собою і породили в суді формальний спір з метою збільшення частки відповідачки у спірному спадковому майні, про що свідчить наявність судового позову до неї про визнання за ОСОБА_3 обовязкової частки в такому майні. Вказує, що наведена у рішенні суду підстава для визнання розірвання шлюбу фіктивним спроба уникнення фінансової відповідальності перед позивачкою у звязку з позикою коштів для придбання квартири не відповідає дійсності. Пояснює, що подружжя ОСОБА_3, незважаючи на проживання в одній квартирі, протягом останніх десяти років фактично не підтримували подружніх стосунків, не вели спільного господарства, а тому розірвання суто формального шлюбу є логічним. Додає, що тривалий час саме вона була покійному ОСОБА_6 за доньку, доглядала його в період хвороби, що підтверджується чеками, квитанціями про покупку ліків, після смерті здійснила його поховання, про що свідчать свідоцтво про

__________________________________________________________________________Справа № 569/10316/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц 787/18/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_8

поховання, договір-замовлення на організацію та проведення поховання та свідоцтво про смерть, яке наявне у неї, а не в колишньої дружини, а також встановила в подальшому надмогильний памятник. Саме на її імя ОСОБА_6 склав заповіт 26.02.2003 року, а після укладення угоди між подружжям ОСОБА_6 про поділ спільного майна від 20.10.2008 року ще один заповіт від 20.08.2013р., яким так само розпорядився усім своїм майном на її користь. Звертає увагу, що оскаржуване рішення хоча й було ухвалене з ініціативи та за позовом ОСОБА_5, проте в подальшому використовувалось та використовується по даний час в процесі захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_3, що вказує на безпідставність позову та відсутність порушення прав ОСОБА_5. Посилається на ч. 3 ст. 61 ЦПК України та рішення Рівненського міського суду від 09.09.2015р. в справі № 569/1364/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поділу майна подружжя від 20.10.2008р., яким в позові відмовлено. Зауважує, що рішенням встановлено ряд обставин, які мають значення для вирішення даного спору, зокрема: що долею спадкодавця цікавилась саме ОСОБА_1, яка його доглядала та здійснила поховання; критично оцінив позику коштів між сторонами в даній справі, оскільки вони є близькими родичами. Покликаючись на те, що фактичними обставинами даної справи підтверджується факт непроживання ОСОБА_6 однією сімєю з ОСОБА_3 та його намір припинити шлюбні відносини, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 25 серпня 1958 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, серії 1-СГ № 104890..

Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу, серія I-ГЮ № 039106, 18 лютого 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 22 від 18 лютого 2014 року.

06 серпня 2014 року ОСОБА_6 помер, що стверджується Свідоцтвом про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 06 серпня 2014 року, серії 1-ГЮ за № 161194 .

Задовольняючи позов ОСОБА_5 про встановлення факту розірвання шлюбу фіктивним, суд першої інстанції виходив з того, шо таке розірвання шлюбу мало на меті уникнення з боку ОСОБА_6 виконання боргових зобовязань перед нею, а також не потягнуло за собою реальних наслідків, подружжя ОСОБА_6 продовжувало проживати разом, вести спільне господарство, піклуватись одне про одного.

Проте з такими висновками місцевого суду колегія суддів не може погодитися в повному обсязі.

Відповідно до ст. 108 СК України, за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду, яким розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 визнано фіктивним, ОСОБА_1 зазначала про порушення своїх прав спадкоємця на спадкове майно, яке залишилось по смерті ОСОБА_9, а також вказувала на дійсний намір покійного ОСОБА_6 припинити шлюб із ОСОБА_3.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 склав заповіт 26 лютого 2003 року серія ВАС № 892844, яким усе своє майно заповів ОСОБА_1 (а.с. 39). Після укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 договору про поділ спільного майна подружжя від 20.10.2008 року серії ВКТ № 943694 ОСОБА_6 склав новий заповіт від 20.08.2013 року, яким так само визначив ОСОБА_1 своїм єдиним спадкоємцем (а.с. 40).

Апелянтом також надано копії фіскальних чеків (а.с. 4649 зв.) про купівлю медичних препаратів у період з квітня по 5 серпня 2014 року, тобто до дня смерті ОСОБА_6.

Матеріали справи містять копію договору-замовлення СК № 002003 від 06.08.2017р., укладеного між КП «Спецкомбінат ритуальна служба» Рівненської міської ради та ОСОБА_1 про організацію поховання померлого ОСОБА_6 (а.с. 44), а також бланк замовлення на виготовлення надмогильного памятника із зазначенням вартості робіт (а.с. 45).

Наведені обставини колегія суддів розцінює як такі, що свідчать про постійну участь ОСОБА_1 в житті ОСОБА_6, догляд його в період хвороби і до часу смерті. У звязку з цим висновки місцевого суду про те, що покійний ОСОБА_6 проживав як подружжя з ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з нею, і що саме вона доглядала його, є помилковими.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2015 року у справі № 569/1364/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Перша Рівненська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору поділу майна подружжя, котре набрало законної сили, у задоволенні позову відмовлено. Даним рішенням встановлено, що долею спадкодавця цікавилась саме ОСОБА_1, що зокрема було підтверджено і доказами зі сторони позивача; що ОСОБА_1 доглядала його та здійснила поховання. Суд у вказаному рішенні критично оцінив покази свідка ОСОБА_5, яка суду показала, що є рідною сестрою позивача ОСОБА_3 і в 1972 році позичила останній гроші для сплати пайових внесків за квартиру, оскільки та є заінтересованою особою, заявленою для допиту ОСОБА_3М; надані суду ксерокопії розписок про надання позики позивачу ОСОБА_5 для сплати пайових внесків за спірну квартиру є неналежними та недопустимими доказами по справі, тому суд не приймає їх до уваги.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про встановлення факту розірвання шлюбу фіктивним у звязку з відсутністю належних доказів на підтвердження того, що розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не мало на меті настання відповідних реальних наслідків.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, про встановлення факту розірвання шлюбу фіктивним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_8

Судді: підпис ОСОБА_10

підпис ОСОБА_11

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_8М