Справа №483/416/17 14.09.2017 14.09.2017 14.09.2017
Провадження №22-ц/784/1677/17
Головуючий у першій інстанції-Куцаров В.І.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників третьої особи ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю «Причал»

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_5 міської ради

(третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Причал»)

про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою

У С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 міської ради про захист земельних прав. Третьою особою залучено ТОВ «Причал».

Позивач зазначав, що з 2006 року він є власником земельної ділянки площею 0, 0081 га з розташованою на ній нежитловою будівлею елінгу (гаражу) по вул. Червоних партизан, 9-А в м. Очакові. У жовтні 2016 року йому стало відомо про те, що належна йому земельна ділянка перебуває в постійному користуванні ТОВ «Причал» на підставі рішення ОСОБА_5 міської ради народних депутатів № 457 від 28 грудня 1993 року та виданого на його підставі Державного акту на право постійного користування землею від 28 грудня 1993 року.

Посилаючись на порушення своїх прав власника, а також невідповідність змісту рішення органу місцевого самоврядування та змісту правовстановлюючого документу ТОВ «Причал», ОСОБА_4 просив визнати недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 28 грудня 1993 року (далі Державний акт 1993 року).

Представник відповідача - ОСОБА_5 міської ради позов визнав, зазначивши, що зміст Державного Акту 1993 року не відповідає змісту рішення органу місцевого самоврядування про видачу актів індивідуального землекористування деяким забудовникам членам ТОВ «Причал».

Представник третьої особи ТОВ «Причал» позов заперечував, посилаючись на відсутність порушення прав позивача, безпідставність вимоги про визнання недійсним правовстановлюючого документу, виданого у 1993 році на загальну земельну ділянку, а також пропуск позовної давності.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник третьої особи - ТОВ «Причал» просив рішення скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на помилкове застосування судом норм земельного права, які не діяли на час виникнення спірних правовідносин, а також відсутність висновків щодо правомірності набуття позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0081 га та дотримання позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, заявлений до ОСОБА_5 міськради, суд першої інстанції виходив з того, що в Державному акті 1993 року зазначена земельна ділянка площею 1 га, до складу якої включені земельні ділянки, які були згодом передані у приватну власність членам товариства. Тому такий правовстановлюючий документ не відповідає змісту рішення ОСОБА_5 міськради від 28 грудня 1993 року, щодо видачі актів індивідуального землекористування членам ТОВ «Причал», суперечить земельному законодавству та порушує права власників землі, в тому числі і позивача.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками (постанова Верховного Суду України від 22 травня 2013 року, справа № 6-33цс13)

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

У спорах, повязаних із правом землекористування та власності, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Така позиція Верховного Суду України викладена і в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-319цс15.

З позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що позивач оспорює законність державного акта, виданого ТОВ «Причал» 28 грудня 1993 року.

Доводів щодо незаконності рішень ОСОБА_5 міськради, на підставі якого виданий цей документ, позовна заява не містить. Окремих позовних вимог до органу місцевого самоврядування позивачем не заявлено.

Земельний спір виник між позивачем ОСОБА_4, як власником земельної ділянки площею 0,0081 га на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 19 грудня 2006 року, та ТОВ «Причал», як землекористувачем станом на 28 грудня 1993 року земельної ділянки площею 1 га, до складу якої входить і земельна ділянка позивача.

Отже, ТОВ «Причал» є учасником спірних земельних правовідносин та в судовому спорі набуває статус відповідача.

Проте ТОВ «Причал» залучено до участі у справі як третю особу, що обмежує її процесуальні права (статті 27 та 35 ЦПК) порівняно з процесуальними правами сторони (стаття 31 ЦПК).

Відповідно до вимог статті 303 ЦПК апеляційний суд розглядає справу лише в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, що позбавляє апеляційну інстанцію права на залучення до участі у справі належних сторін.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним Держаного акту 1993 року, виданого ТОВ «Причал», які заявлені лише до ОСОБА_5 міськради, задоволенню не підлягають.

Крім того, частина 1 статті 15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статті 1 ЦПК завданням цільного судочинства є вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельної ділянкою (стаття 152 ЗК).

Отже, судовий захист передбачає встановлення судом факту дійсного порушення прав позивача.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Причал» створено у 1992 році з метою здійснення будівництва причалу для маломірних суден та іншого (а.с. 127-128).

Рішенням ОСОБА_5 міськради №224 від 30 червня 1992 року розглянуто клопотання ТОВ «Причал» про виділення земельної ділянки під проектування причалу та надано дозвіл на розробку проектної документації на земельну ділянку на намивній території площею 1 га (а.с. 129).

Рішенням ОСОБА_5 міськради № 457 від 28 грудня 1993 року у звязку з закінченням проектних робіт та з посиланням на рішення №224, ТОВ «Причал» дозволено будівництво індивідуальних елінгів (споруди, обладнаної для стоянки або ремонту суден або зберігання інвентарю) з видачею актів індивідуального землекористування забудовникам членам ТОВ «Причал» розміром 4,5х18 м.

На підставі цього рішення 28 грудня 1993 року ТОВ «Причал» видано Державний акт на право постійного користування землею для будівництва індивідуальних елінгів (а.с. 21).

Протягом 1993-1995 років 16 членів ТОВ «Причал», реалізувавши надані їм права, отримали земельні ділянки площею 0,0081га (4,5 х 18) у власність (а.с. 67-68). Інші власники елінгів використовують земельні ділянки на праві землекористувачів.

ОСОБА_6, як член ТОВ «Причал», отримав у власність земельну ділянку зазначеної площі за № 15 для будівництва елінгу на підставі рішення ОСОБА_5 міськради № 443 від 30 грудня 1993 року (а.с. 51,72).

4 квітня 2005 року ОСОБА_6 продав належну йому земельну ділянку №15 у ТОВ «Причал» (вул. Червоних партизан) за договором купівлі-продажу земельної ділянки (а.с. 59).

Право на землю ОСОБА_4 засвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку від 19 грудня 2006 року (а.с. 11).

Це право позивача не заперечували і представники відповідача та третьої особи у наданих суду запереченнях (а.с. 45-46).

З позовної заяви ОСОБА_4 не вбачається, яким чином Державний акт на право постійного користування землею, виданий 28 грудня 1993 року ТОВ «Причал» для будівництва індивідуальних елінгів (а.с. 21), з наступною передачею окремих ділянок у приватну власність членам товариства, в тому числі і ОСОБА_6, порушують право власності позивача або створюють йому перешкоди в реалізації прав.

Не встановив цих обставин і суд першої інстанції.

Таким чином, невірне визначення характеру спірних правовідносин, предявлення позову до неналежного відповідача, та, як наслідок, не доведення порушень права власності позивача ОСОБА_5 міськрадою, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові, що не позбавляє позивач права на судовий захист у передбачений законом спосіб.

Відповідно до статті 88 ЦПК з позивача підлягають стягненню судові витрати апелянта в розмірі 704 грн.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Причал» задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Причал» 704 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_7