Справа № 736/1159/16-ц Провадження № 22-ц/795/133/2017 Головуючий у I інстанції -Карапута О. О. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Страшного М.М.

при секретарі - Шкарупі Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення авансу,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить змінити рішення Корюківського районного суду від 29.11.2016, а саме в резолютивній частині: абзац перший викласти в наступній редакції: «Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення авансу - задовольнити повністю», після другого доповнити абзацем третім наступного змісту: «Способом виконання рішення обрати звернення стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1

Рішенням Корюківського районного суду від 29.11.2016 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення авансу -задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_3 - 13000 грн авансу. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Незаконність оскаржуваного рішення суду, в частині не задоволених вимог представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, а саме звернення стягнення на житловий будинок, обґрунтовує порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що право позивача порушено, оскільки суд не застосував аналогію закону ст.ст. 48, 50 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 22, 23 ЗУ «Про іпотеку» та в порядку встановленому ст. 217 ЦПК України, суд першої інстанції не зазначив, що способом виконання судового рішення є звернення стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, суд прийшов до висновку, що вимоги про стягнення авансу підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 570, 571 ЦК України. Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення авансу заявником не оскаржується.

Відмову в задоволенні позовних вимог щодо способу виконання рішення шляхом звернення стягнення на житловий будинок, суд обґрунтовував відсутністю права власності на спірний будинок у відпровідача.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 40), була власником будинку АДРЕСА_4 (а.с. 8-9).

Згідно розписки від 28.04.2015 ОСОБА_1 на виконання зобов'язання щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями під АДРЕСА_3 отримала від позивача 13000, 00 грн завдатку від майбутнього покупця ОСОБА_3

За умовами укладеного договору завдатку відповідач зобов»язалася укласти договір купівлі-продажу вказаного вище будинку з господарськими будівлями протягом одного місяця з дати отримання свідоцтва про спадщину за заповітом та реєстрації права власності, але не пізніше 28.05.2015 (а.с. 3).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але Свідоцтво про право на спадщину їй не видавалося (а.с. 39-41).

Виходячи із наведеного, суд обгрунтовано відмовив в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо способу виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випиває із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається право власності на спірний будинок в законному порядку за відповідачем не зареєстровано, а тому і звернення стягнення на житловий будинок не можливе.

Виходячи зі змісту книги 6 ЦК України спадкоємці до оформлення і відповідної реєстрації своїх прав власності на спадкове майно мають право володіння та право користування спадковим майном, тобто ті речові права, які підлягають захистові відповідно до положень гл. 29 ЦК України.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Між сторонами договір купівлі-продажу спірного будинку з господарськими будівлями укладено не було, що не оспорювалось сторонами при розгляді справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Доводи скарги, що суд не застосував аналогію закону ст.ст. 48, 50 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 22, 23 ЗУ «Про іпотеку» та в порядку встановленому ст. 217 ЦПК України не обрав способом виконання судового рішення звернення стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення суду.

Розглядаючи справу, суд оцінив докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в порядку ст. 212 ЦПК України, а тому переоцінці в апеляційному порядку вони не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а тому скасуванню не підлягає.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: