У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Матвєєва І.М., публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк», про визнання договору недійсним за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 22 червня 2006 року він, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за нотаріально посвідченим договором на спільні кошти придбали у ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 в рівних частках, зареєструвавши право власності за ОСОБА_5

В подальшому він та ОСОБА_5 сплатили ОСОБА_9 вартість його частки в будинку із зобов'язанням переоформити правовстановлюючі документи на будинок на них відповідно до їх часток.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань, просив суд визнати договір купівлі-продажу спірного житлового будинку недійсним у частині покупця, визнати його та ОСОБА_5 покупцями та визнати за ним право власності на 1/3 частину спірного будинку.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 22.06.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в частині, що стосується покупця.

ОСОБА_4 визнано покупцем 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М. 22.06.2006 р. за № 350, перевівши на нього права та обов'язки покупця за договором, та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» судові витрати в розмірі 535 грн 92 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив з того, що за змістом ст. 235 ЦК України якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа та фактично майно було придбане за її кошти і для неї та за відсутності інших підстав для визнання даної угоди недійсною, тому вказаний договір визнається недійсним відповідно до ст. ст. 217, 235 ЦК України в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої та для якої фактично укладався цей договір.

Встановивши, що власником спірного житла є ОСОБА_5, а ОСОБА_4 з сім'єю вселилися як наймачі, що встановлено судовим рішенням у справі, предметом якої було визнання права користування спірним будинком та, врахувавши, що за відсутності вироку, що набрав законної сили, докази, набуті у кримінальному провадженні, в силу вимог ст. 57, ч. 4 ст. 61, ст. 212 ЦПК України оцінюються нарівні з іншими доказами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур
Т.О. Писана