Справа № 500/3208/16-ц
"01" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька,
Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на утриманні. Відповідач з сином не спілкується, не приймає участі у його вихованні та розвитку. В даний час в неї (позивача) є можливість тимчасово вивозити сина за кордон для спільного відпочинку і оздоровлення, однак, відсутність згоди відповідача перешкоджає у виготовленні документів для виїзду дитини за кордон. Отримати згоду вона не може, так як відповідач ухиляється від надання згоди у встановленому законом порядку. У зв'язку з чим була змушена звернутися до суду. В процесі розгляду справи збільшила та уточнила позовні вимоги, та просила дозволити виїзд дитини в зону АТО з метою відвідування рідних, які проживають на цій території.
В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, збільшені та уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Не заперечувала щодо заочного порядку розгляд справи у разі неявки відповідача в судове засідання по матеріалам справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача по доказам, наданим стороною позивача.
В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надіслав лист про слухання справи за його відсутності, та ухвалити рішення, врахувавши інтереси дитини.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
В суді встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно з частинами 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно із ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено Законом України ««Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього сина за кордон з метою відпочинку та оздоровлення дитини, та на територію АТО з метою відвідування близьких людей, які там проживають. Враховуючи те, що відповідач дитиною не цікавиться, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Оскільки, законодавством України надано право фізичній особі, яка досягла шістнадцяти років на вільний самостійний виїзд за межі України, вимоги позивача підлягають в цій частині задоволенню частково - до 16 років.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, Конвенцією ООН про права дитини, ст.ст. 6, 141, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити частково.
Надати дозвіл на виїзд на тимчасово непідконтрольну Україні (окуповану) територію Донецької, Луганської області малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Донецької області, свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1, видане 14.05.2012 року Виконкомом Стіжківської селищної ради м. Шахтарська Донецької області, (актовий запис № 17), без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, у супроводі матері - ОСОБА_1 (з можливістю оформлювати документи для тимчасового виїзду), строком з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною шістнадцяти років.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Донецької області, свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1, видане 14.05.2012 року Виконкомом Стіжківської селищної ради м. Шахтарська Донецької області, (актовий запис № 17), без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, у супроводі матері - ОСОБА_1 (з можливістю оформлювати документи для тимчасового виїзду), строком з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною шістнадцяти років.
Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя: