Справа № 459/2612/16 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/666/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Степчук Ірини Степанівни про встановлення нікчемності договору іпотеки від 08.10.2007 року та зобов'язання вчинити дії, -

встановила:

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 у вересні 2016 року звернувся в суд з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про встановлення нікчемності правочину.

Вимоги обґрунтовував тим, що 08.10.2007 року між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, цього ж дня 08.10.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У вересні 2015 року під час огляду матеріалів кредитної справи позивачка виявила, що текст договору іпотеки викладено не на спеціальних бланках нотаріальних документів, а також договір належним чином не прошитий. Відтак вважає, що договір іпотеки не був нотаріально посвідчений, тому в силу приписів ст. 220 ЦК України є нікчемним. Також вважає, що в силу вимог ст. 36 Закону України «Про нотаріат», в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки, приватний нотаріус не мала права посвідчувати такий договір на час вчинення даної нотаріальної дії.

Просив суд встановити нікчемність договору іпотеки від 08.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсиббанк», зобов»язати приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І.С. зняти заборону з нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 65,4 кв.м., житлова площа 38,9 кв.м., що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2007 року реєстраційний номер 2460, посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І.С., за реєстраційним номером 2460 і зареєстрований в державному реєстрі правочинів 08 жовтня 2007 року витягом №4736259, за реєстраційним № 2401030.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 жовтня 2016 рокуу задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2, вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом порушено при розгляді даної справи норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі, покликаючись на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій зазначає, що вчинені нотаріальні дії без спеціального бланка є нечинними, звертає увагу на необхідність прошиття аркушів та скріплення їх підписами у разі наявності більше двох окремих аркушів.

Разом з цим стверджує, що суд не звернув увагу на неналежне оформлення примірника договору іпотеки, що надавався позивачу, оскільки такий складений не на спеціальних бланках

Зважаючи на неналежне посвідчення договору та недодержання сторонами вимог закону в цих частинах, спірний договір, на думку апелянта, є нікчемним.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 жовтня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що обґрунтування позивача про відсутність факту посвідчення правочину нотаріусом на спецбланках, спростовується оглянутими у судовому засіданні копією договору іпотеки нерухомого майна від 08.10.2007 року, відомостями з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів з кодом витрачання бланків №109848939 та відомостями виконаних дій по організації/співробітнику приватним нотаріусом Степчук І.С., поясненнями позивачки, яка пояснила, що підписувала договір у присутності нотаріуса.

Відтак, суд прийшов висновку, що при накладенні заборони на нерухоме майно, яке є предметом посвідченого договору іпотеки, відповідачем - приватним нотаріусом дотримано вимоги закону, що регулює спірні правовідносини.

Також суд прийшов висновку про те, що приватним нотаріусам на час посвідчення договору іпотеки від 08.10.2007 року було надано право накладати заборону відчуження нерухомого майна при посвідченні договору іпотеки.

Крім цього, роз»яснив, що підстави відмови у позові за пропущенням строків - відсутні, так як позов є безпідставний.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

На забезпечення виконання зобов'язань позивача ОСОБА_4 за кредитним договором №0 від 08.10.2007 року та за кредитним договором № від 08.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та позивачем 08.10.2007 року укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа квартири 65,4 кв.м., житлова площа 38,8 кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І.С. та зареєстровано в реєстрі за №2462 (а.с. 7-8).

У зв'язку з посвідченням іпотечного договору накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

Згідно із ст. 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору у з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення такий договір є нікчемним.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач та його представник стверджували, що спірний правочин (договір іпотеки) є нікчемним в силу закону, оскільки вчинений нотаріусом без відповідних повноважень на це та без використання спеціальних бланків.

Спеціальним законом, який станом на час укладення та посвідчення оспорюваного договору іпотеки (08.10.2007 року) визначав порядок вчинення нотаріальних дій, був Закон України «Про нотаріат», а спеціальним підзаконним нормативно - правовим актом - Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5.

Відповідно до п.1 ст. 36 Закону України «Про нотаріат» в редакції, що діяла на момент посвідчення іпотечного договору, приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені статтею 34 цього Закону, за винятком накладання і зняття заборони відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Разом із тим, як регламентовано ст.73 цього ж Закону, нотаріус чи посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження, в тому числі і при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Також, відповідно до п.п. 102, 252 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (із змінами і доповненнями, внесеними станом на день посвідчення оспорюваного правочину), одночасно з посвідченням договору про іпотеку нотаріус, якщо це передбачено договором, накладає заборону на відчуження предмета іпотеки за правилами, викладеними в розділі 26 цієї Інструкції. Накладені заборони та арешти підлягають обов'язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Як передбачено п.п. 1.5, 2.1, 2.6 Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України N 31/5 від 09 червня 1999 року, реєстраторами Реєстру заборон є зокрема приватні нотаріуси. Підставою для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є накладення приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна.

Аналіз наведених положень закону дає можливість прийти висновку, що приватні нотаріуси на час посвідчення договору іпотеки від 08.10.2007 року мали право накладати заборону відчуження нерухомого майна при посвідченні договору іпотеки.

В свою чергу, суд першої інстанції оглядав представлену представником банку копію договору іпотеки нерухомого майна від 08.10.2007 року, та встановив, що такий виготовлений на спеціальних бланках ВКА 282809 та ВКА282810, що також підтверджується представленою приватним нотаріусом копією договору іпотеки нерухомого майна від 08.10.2007 року (а.с. 22-24).

Крім цього, із представлених у судовому засіданні нотаріусом відомостей з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів з кодом витрачання бланків №109848939 від 07.10.2016 року, видно що приватним нотаріусом Степчук І.С. у період з 08.10.2007 року по 08.10.2017 року використані бланки ВКА 282809 та ВКА282810.

Зазначене підтверджується і відомістю виконаних дій по організації/співробітнику (за період 08.10.2007 по 08.10.2007 р.р.), із якої встановлено використання нотаріусом бланків ВКА282809 та ВКА 282810.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

При цьому, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову по суті (безпідставністю) суд першої інстанції вірно не застосував як підставу для відмови у позові сплив позовної давності, оскільки у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки спливу позовної давності.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк