Справа № 755/3336/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона, відповідно до договору дарування квартири від 28.01.2017р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2017р. № 79076618, є власником квартири АДРЕСА_1. Всупереч волі позивача у вказаній квартирі проживає ОСОБА_2, яка є колишньою дружиною колишнього власника квартири - ОСОБА_3 Так, позивач разом із ОСОБА_3 звернулася до відповідача з вимогою про звільнення квартири в розумний строк, на що отримала категоричну відмову. В подальшому, на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про звільнення квартири. Станом на час подання позову відповідач категорично відмовляється звільнити квартиру та продовжує самоправне проживання, що перешкоджає позивачу у реалізації права власності на належне їй житло. Оскільки відповідач займає квартиру позивача протиправно, без правових підстав, чим порушує право власності позивача на неї та право членів сім'ї позивача на користування нею, ОСОБА_1 вважає, що її порушені права підлягають захисту, шляхом виселення відповідача з квартири у судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на те, що у спірній квартирі відповідач проживала з 1993 року в період проживання однією сім'єю з колишнім чоловіком ОСОБА_3 та його матір'ю ОСОБА_7, у власності яких квартира перебувала. В 2001 році відповідач була зареєстрована у квартирі як член сім'ї, тобто вселилась у встановленому законом порядку за згодою співвласників квартири, як дружина колишнього власника ОСОБА_3 Іншого житла відповідач не має. При житті свекрухи між співвласниками квартири та ОСОБА_2 була усна угода про її по життєве проживання у квартирі.

З 2006 року ОСОБА_8 припинив проживання у квартирі, а 30.12.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний, після чого відповідач залишилась проживати у квартирі разом із свекрухою ОСОБА_7, за якою доглядала та опікувалась сама до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Комунальні платежі та квартплату ОСОБА_2 сплачувала разом зі свекрухою, а після її смерті - з ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачувала всі платежі сама. Таким чином, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжує проживати у квартирі як добросовісний наймач житла, несе витрати на утримання та ремонт, здійснює інші обов'язкові платежі. З 1 квітня 2015 року відповідачу встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату довічно та вона потребує стороннього догляду. Про договір дарування квартири від 28.01.2017р. відповідачу не було відомо, у квітні 2017р. їй стало відомо про звернення позивачки до суду про її виселення з квартири. На думку сторони відповідача, при укладанні договору дарування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 навмисно приховали від нотаріуса факт проживання у квартирі ОСОБА_2, інваліда ІІ групи. Також, відповідач посилається на те, що позивачем не доведена така умова розірвання договору найму жилого приміщення та виселення, як необхідність спірної квартири для проживання позивача та членів її сім'ї. Просили врахувати, що відповідач не має ніякого іншого житла.

Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування квартири від 28.01.2017р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2017р. № 79076618.

Всупереч волі позивача у вказаній квартирі проживає ОСОБА_2, яка є колишньою дружиною колишнього власника квартири - ОСОБА_3, що підтверджується довідкою Форма № 3 від 01.02.2017р. № 2031.

Після придбання квартири позивач разом із ОСОБА_3, колишнім власником квартири, звернулася до відповідача з вимогою про звільнення квартири в розумний строк, на що отримала категоричну відмову. 15 лютого 2017 року на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про звільнення квартири не пізніше одного тижня після отримання вимоги. Незважаючи на вказані звернення та вимогу позивача, відповідач не звільнила спірну квартиру.

Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майно на власний розсуд.

Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК України, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих права чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Частиною першою ст. 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Викладені обставини свідчать про те, що відповідач займає належну позивачу квартиру протиправно, без правових підстав, чим порушує право власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 та право членів сім'ї позивача на користування нею, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 9, 109 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 60, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: