Справа № 567/865/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю

представника позивача Якимчука Д.М.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО" до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТРАК" про визнання договору оренди землі недійсним,

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд Рівненської області звернулось ТОВ "АКРІС АГРО" з позовною заявою до ОСОБА_2, ТОВ-ФІРМА "АГРО-ТРАК" про визнання недійсним договору оренди землі.

У своїй позовній заяві зазначає, що 30.01.2015 року ТОВ "АКРІС АГРО" уклало договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 терміном на 5 років з правом пролонгації і право оренди зазначеної земельної ділянки було зареєстровано відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19417775 від 17.02.2015 року, а в серпні 2016 року позивачу стало відомо, що право оренди стосовно зазначеної земельної ділянки зареєстровано за ТОВ "АГРО-ТРАК" відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28403509 від 23.02.2016 року на підставі договору оренди землі від 16.02.2016 року, укладеного між ТОВ-ФІРМА "АГРО-ТРАК" та ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку в якого виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 20.11.2015 року Острозькою районною держаною нотаріальною конторою.

Посилаючись на ст.148-1 ЗК України, якою визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки та зазначаючи, що ОСОБА_2 з набуттям права власності на земельну ділянку набув статусу орендодавця за договором оренди, укладеним 30.01.2015 року між позивачем та ОСОБА_4 та зобов'язаний належним чином виконувати зазначений договір, просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Бухарівської сільської ради Острозького району Рівненської області, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ-ФІРМА "АГРО-ТРАК", зареєстрований державним реєстратором Острозького районного управління юстиції Рівненської області згідно рішення про державну реєстрацію 16.02.2016 року, як такий, що суперечить ст.319, 626, 629 ЦК України та ст.13 Закону України "Про оренду землі".

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, зазначивши, що усно повідомляв позивача про те, що він став новим власником земельної ділянки.

Відповідач ТОВ-ФІРМА "АГРО-ТРАК" позов не визнала, зазначаючи, що договір оренди землі набуває сили з моменту його державної реєстрації, а державна реєстрація договору проведена після смерті ОСОБА_4 і її спадкоємець ОСОБА_2 має право на вільне розпорядження належною йому земельною ділянкою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та зазначивши, що ОСОБА_4 була його дружиною і померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а належну для неї земельну ділянку успадкував він і передав її в оренду до фірми "АГРО-ТРАК" в 2015 році на термін 5 років.

Пояснив, що влітку 2015 року усно повідомляв позивача про те, що після смерті дружини успадкував належну їй земельну ділянку.

Представник відповідача ТОВ-ФІРМА "АГРО-ТРАК" в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що вони є некоректними, оскільки договір оренди землі набуває сили з моменту його державної реєстрації, а вимога про скасування державної реєстрації договору оренди не ставиться. Окрім того, зазначив, що договір оренди між позивачем та ОСОБА_4 було укладено 30.01.2015 року, а проведено його державну реєстрацію 13.02.2015 року, тобто в той час, коли ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вже померла.

Зазначаючи про те, що ЦК України передбачено право власника на вільне розпорядження належною йому земельною ділянкою та про те, що переукладення договору оренди земельної ділянки з новим власником є обов'язковим, що в даному випадку не мало місця, просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 30.01.2006 року вбачається, що ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 2,47 га (в тому числі 1,81 га ріллі кадастровим номером НОМЕР_1), розташована на території Бухарівської сільської ради Острозького району Рівненської області, призначена для ведення особистого селянського господарства.

Згідно ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Відповідно до ст.93 ЗК України, орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов'язані з орендою землі регулюються Законом.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України, майнові відносини, що виникають з договору оренди (найму) земельної ділянки є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, регулюються актами земельного законодавства, і зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі", під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З договору оренди землі від 30.01.2015 року в судовому засіданні встановлено, що 30 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ТОВ "АКРІС АГРО" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,81 га кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до умов зазначеного договору, орендодавець ОСОБА_4 надала, а орендар ТОВ "АКРІС АГРО" прийняло в строкове платне користування, а саме терміном на 5 років, зазначену земельну ділянку, яка знаходиться на території Бухарівської сільської ради Острозького району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Умовами зазначеного договору передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк після закінчення його дії.

Право оренди зазначеної земельної ділянки було зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Сарненського районного управління юстиції Рівненської області 13.02.2015 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19417775 від 17.02.2015 року, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Зі спадкової справи №178/2015, заведеної Острозькою районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4, вбачається, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3) та спадкоємцем ОСОБА_4 за законом був її чоловік ОСОБА_2

Матеріали спадкової справи містять витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданий на запит ОСОБА_2, який містить відомості про оренду земельної ділянки, належної ОСОБА_4 товариством з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО" терміном 5 років та дату державної реєстрації зазначеного речового права - 13.02.2015 року, а також витяг за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна в порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який містить аналогічну інформацію.

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2015 року вбачається, що належну ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1,8081 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Бухарівської сільської ради Острозького району успадкував її чоловік ОСОБА_2

З договору оренди землі в судовому засіданні встановлено, що того ж дня - 20.11.2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ-ФІРМА "АГРО-ТРАК" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,8081 га кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до умов зазначеного договору, орендодавець ОСОБА_2 надав, а орендар ТОВ-ФІРМА "АГРО-ТРАК" прийняв в строкове платне користування, а саме терміном на 7 років, зазначену земельну ділянку, яка знаходиться на території Бухарівської сільської ради Острозького району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Право оренди зазначеної земельної ділянки було зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції Рівненської області 16.02.2016 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28403509 від 23.02.2016 року, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

За умовами п. 40 договору оренди землі, укладеного між позивачем та ОСОБА_4, визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання даного договору.

Зазначена умова договору оренди відповідає ч.1 ст.148-1 ЗК України, якою визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Таким чином, з набуттям ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Бухарівської сільської ради Острозького району Рівненської області до нього перейшли права та обов'язки ОСОБА_4 за договором оренди від 30.01.2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.148-1 ЗК України, особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:

кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім'я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

При цьому, зазначене повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 зазначених дій не вчинив, а знаючи про чинність договору оренди між позивачем та ОСОБА_4 в день отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме 20.11.2015 року уклав договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 з ТОВ-ФІРМА "АГРО-ТРАК".

Дії відповідача ОСОБА_2 щодо ненадіслання у встановлений законом строк повідомлення позивачу про себе як нового власника земельної ділянки свідчать про порушення переважного права позивача на користування земельною ділянкою, а тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди землі укладеного 20.11.2015 р. між відповідачами підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 20.11.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ-ФІРМА "АГРО-ТРАК", ТОВ "АКРІС АГРО" не є стороною зазначеного договору. Разом з тим, позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його право на використання зазначеної земельної ділянки. Отже, порушено право ТОВ "АКРІС АГРО" на використання у господарській діяльності орендованої у ОСОБА_4 земельної ділянки на підставі договору оренди від 30.01.2015 року, який є дійсним для ОСОБА_2

При цьому, суд вважає помилковою позицію відповідача щодо неукладення договору оренди землі від 30.01.2015 року у зв'язку зі смертю орендодавця ОСОБА_4 на час державної реєстрації договору, виходячи з наступного.

За змістом ст. 6 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Оскільки суд дійшов висновку, про задоволення позову, судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України в сумі по 689 грн. з кожного.

На підставі ст. ст. 202, 203, 215, 626, 627, 638, 792 ЦК України, ст. 90, 93, 124, 148-1 ЗК України, ст. 13 Закону України "Про оренду землі", керуючись ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задоволити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Бухарівської сільської ради Острозького району Рівненської області від 20.11.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТРАК", зареєстрований державним реєстратором Острозького районного управління юстиції Рівненської області згідно рішення про державну реєстрацію 16.02.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТРАК" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АКРІС АГРО" по 689 грн. з кожного витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.