АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1554/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

12 січня 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 23 травня 2014 р. ПАТ «Просто-страхування» та ТОВ «Рост» уклали договір страхування № ПК002227 майнових інтересів власника автомобіля «Toyota Hilux», реєстраційний номер НОМЕР_1.

29 січня 2015 р. по вул. Чкалова в м. Умань відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль НОМЕР_2 та застрахований автомобіль «Toyota Hilux» д.н.з. СА 8171АХ, яким керував ОСОБА_7

Відповідно до постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 р., в якому розглядалось питання відносно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8, було встановлено, що 29 січня 2015 р., під час скоєння вищевказаної ДТП, автомобілем НОМЕР_3 керував ОСОБА_6, однак останній попросив ОСОБА_8, як власника автомобіля взяти вину на себе.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль НОМЕР_4. У відповідності до звіту № 30/01-217 з оцінки транспортного засобу від 07 лютого 2015 р. вартість матеріального збитку завданого власнику вказаного автомобіля становить 31 129 грн. 18 коп., а відповідно до рахунку-фактури № СМУ00004051 вартість відновлювального ремонту даного автомобіля становить 69 761 грн. 81 коп.

Зазначена вище подія була визнана страховою, про що 27 лютого 2015 р. було складено страховий акт № 105804 та 13 березня 2015 р. складено страховий акт № 105804 на доплату, відповідно до яких вартість страхового відшкодування склала 60 315 грн. 39 коп.

Виходячи з вищевикладеного та посилаючись при цьому на ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993, ч. 2 ст. 1187, ст. 1191 ЦК України, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Просто-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 60 315 грн. 39 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1 378 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 травня 2017 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Просто-страхування» оскаржило його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

При цьому позивач послався на ті ж підстави, що і в позовній заяві. Крім того, зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідачем частково визнані позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «Просто-страхування» ОСОБА_9, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт належності відповідного транспортного засобу та той факт, що відповідач, ОСОБА_6, у встановленому законом порядку, не визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.01.2015 р., що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Проте, з висновком суду першої інстанції погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 23 травня 2014 р. між ПАТ «Просто-страхування» та ТОВ «Рост», як страхувальником та відповідно вигодонабувачем, було укладено договір страхування «Простокаско» № ПК002227 у відповідності до якого позивач застрахував належний ТОВ «Рост» транспортний засіб «Toyota Hilux» д.н.з. НОМЕР_1. Строк дії договору визначений з 27.05.2014 р. по 26.05.2015 р. (п. 1.15). Страхова сума за ризиком «Пошкодження» становить 215 000 грн., безумовна франшиза 0,5 % від страхової суми (п. 1.9.1). (а.с. 4).

29 січня 2015 р. по вул. Чкалова в м. Умань сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів НОМЕР_3 та застрахованим автомобілем НОМЕР_5, яким керував ОСОБА_7, у результаті якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля НОМЕР_3 являється ОСОБА_10 При цьому відповідно до особливих відміток право керування даним транспортним засобом має ОСОБА_11 (а.с. 5-6).

29 січня 2015 р. ПАТ «Просто-страхування» було складено повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, в якому міститься схема ДТП та пояснення ОСОБА_7 щодо обставин події. Зазначено перелік пошкоджень нанесених автомобілю НОМЕР_5: деформовано переднє ліве крило,передні ліві двері, передній лівий поріг, деформована підніжка ліва, задня арка лівих дверей, пошкоджено покриття задньої дверці. У вказаному повідомленні винною особою у настанні випадку останній вважав ОСОБА_8 (а.с. 8-9).

Старшим інспектором ДПС ВДАІ з обслуговування м. Умань було видано довідку із зазначенням отриманих механічних пошкоджень автомобіля НОМЕР_4. (а.с. 10).

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 за ст. 124 КУпАП, провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_8 було закрито, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. (а.с. 11-12).

Водночас вказаною постановою встановлено, що допитаний свідок ОСОБА_6 показав, що у день дорожньо-транспортної пригоди саме він, а не ОСОБА_8 керував автомобілем «Volkswagen», що також підтвердив свідок ОСОБА_12

Таким чином саме на підставі показів вказаних свідків суд і прийшов до висновку про закриття провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_8

Відповідно до Звіту № 30/01-217 від 07 лютого 2015 р., складеного субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_13, який є субєктом оціночної діяльності (сертифікат № 15179 від 16.09.2013 р. Фонду Державного майна України), на підставі договору укладеного 30.01.2015 р. із АТ «Просто Страхування», про оцінку автомобіля НОМЕР_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля, визначена за витратним підходом складає 31 139 грн. 18 коп. (а.с.18-42).

У відповідності до заяви ТОВ «Рост» про виплату/доплату страхового відшкодування (а.с. 44), страхового акту № 105804 від 27.02.2015 р., складеного ПАТ «Просто-страхування» (а.с. 45) та страхового акту № 105804 на доплату від 13.03.2015 р., складеного ПАТ «Просто-страхування» (а.с. 47), позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 60 315 грн. 39 коп., що підтверджено платіжним дорученням № 3455 від 02.03.2015 р. (а.с. 46) та платіжним дорученням № 4422 від 17.03.2015 року (а.с. 48).

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 993 ЦК України також передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 р. розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову послався на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами, зокрема, факт, що відповідач ОСОБА_6 у встановленому законом порядку визнавався винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 січня 2015 р.

Проте, колегія суддів не погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції виходить з того, що незважаючи на те, що ОСОБА_6 не притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, вина останнього у порушенні зазначених правил та відповідно у дорожньо-транспортній пригоді, в результаті якої було пошкоджено автомобіль НОМЕР_5, підтверджується матеріалами справи та поясненнями самого відповідача при розгляді адміністративної справи відносно ОСОБА_8

Так, з власноручних письмових пояснень ОСОБА_6 датованих 30.01.2015 р. та усних пояснень наданих в ході розгляду вищевказаної адміністративної справи, відображених у протоколі судового засідання від 10.02.2015 р., ним особисто підтверджено той факт, що він є винним в ДТП, оскільки перебував за кермом автомобіля НОМЕР_3 в момент скоєння ДТП. (а.с. 13, 15-17).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У своїх запереченнях на позовну заяву відповідач вказував, що свою вину у спірній ДТП він визнає, проте не погоджується з визначеною позивачем сумою позову у розмірі 60 315 грн. 39 грн. При цьому вважає обґрунтованою суму відшкодування вартості матеріального збитку в розмірі 31 129 грн. 18 коп., яка визначена у проведеному звіті № 30/01-217 з оцінки транспортного засобу від 07.02.2015 року (а.с. 66-67).

Факт перебування за кермом автомобіля НОМЕР_3 в момент скоєння ДТП відповідачем був визнаний і в суді першої інстанції під час слухання даної справи, що відображено і в оскаржуваному судовому рішенні.

Таким чином відповідач частково визнав позовні вимоги заявлені до нього в порядку регресу позивачем ПАТ «Просто-страхування».

ПАТ «Просто-страхування», обґрунтовуючи розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача посилалось на рахунок-фактуру № СМУ00004051 від 03.03.2015 р. у відповідності до якого розмір витрат понесених ТОВ «Рост» по ремонту автомобіля склав 69 761 грн. 81 коп. (а.с. 43).

Позивачем було сплачено ТОВ «Рост» вартість страхового відшкодування у розмірі 60 315 грн. 39 коп., що підтверджується страховим актом № 105804 від 27 лютого 2015 року (а.с. 45), страховим актом № 105804 на доплату від 13 березня 2015 року (а.с. 47), відповідними платіжними дорученнями № 3455 від 02 березня 2015 року (а.с. 46) та № 4422 від 17 березня 2015 року (а.с. 48).

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р., методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як було вище зазначено, у відповідності до Звіту № 30/01-217 від 07 лютого 2015 р. про оцінку автомобіля НОМЕР_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля, визначена за витратним підходом складає 31 139 грн. 18 коп. Вказаний звіт був виконаний субєктом оціночної діяльності СПД фізичною особою ОСОБА_13 на замовлення ПАТ «Просто-страхування», на підставі договору укладеного 30.01.2015 р. із АТ «Просто-страхування». При огляді обєкту оцінки був присутній, зокрема, і представник ПАТ «Просто-страхування» ОСОБА_14 (а.с.18-42).

Крім того, складанню вказаного висновку передував огляд пошкодженого транспортного засобу, про що свідчить протокол від 30.01.2015 р., який без будь-яких застережень був підписаний представником позивача ОСОБА_14, довіреною особою ТОВ «Рост» - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як учасником ДТП (а.с. 33).

При цьому даний протокол містить назви складової, опис пошкодження та тип ремонтної операції. Зокрема, зазначено, що панель заднього лівого крила пошкоджено до 30 % потребує ремонту, фарбування; задня панель лівої боковини пошкоджено до 20 % потребує ремонту, фарбування; крило переднє ліве пошкоджено до 40 % потребує ремонту, фарбування; двері задні ліві пошкоджено лако-фарбувальне покриття потребує фарбування. Водночас зазначено, що заміни та фарбування потребують панель нижня лівої боковини (поріг), яка пошкоджена до 50% та двері передні ліві, які також пошкоджені до 50 % .

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що вказаний звіт являється належним доказом у справі, оскільки в силу ст. 64 ЦПК України він є письмовим доказом (в ньому містяться відомості про обставини, які мають значення для справи, його складено в межах повноважень оцінювача і таке складення передбачено нормативно-правовими актами в сфері оціночної діяльності, зокрема, оцінки колісних транспортних засобів).

Водночас колегія суддів критично оцінює рахунок-фактуру № СМУ00004051 від 03.03.2015 р., згідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5, становить 69 761 грн. 81 коп.

Так, в даному рахунку рік випуску автомобіля замість 2010 р. зазначено 2011 р.

Крім того, вказано, що узгоджено перелік деталей, запасних частин виконавця для використання в ході виконання робіт, а саме: крило, стійка кузова передня зовнішня, стійка центральна зовнішня, двері кузова, бризговик, емблема.

Тобто деталі пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля НОМЕР_5, які відповідно до протоколу від 30.01.2015 р. та Звіту № 30/01-217 від 07.02.2015 р. потребували ремонту, у зв'язку зі ступенем їх пошкодження, у рахунку-фактурі відображені як такі, що потребують заміни. Також в ньому зазначено і інші деталі які потребують заміни, які не відображені у приведеному звіті та протоколі, проте відсутні будь-які данні відносно того, що в разі їх виявлення, як скритих пошкоджень, при ремонті про це було повідомлено учасника ДТП та страховика.

Враховуючи зміст вимог за позовом, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в їх задоволенні, а тому за вказаних вище обставин рішення суду підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача витрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 31 139 грн. 18 коп. визначеному у відповідності до Звіту № 30/01-217 від 07 лютого 2015 р.

Оскільки відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати присуджуються пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, то витрати позивача по сплаті судового збору, що підлягають відшкодуванню відповідачем, підлягають пропорційному зменшенню та стягненню відповідно у розмірі 1493 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 31 139 грн. 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Просто-страхування» судові витрати в розмірі 1493 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :