Справа № 417/4320/17
Провадження № 2/417/257/17
РІШЕННЯ

Іменем україни

"12" вересня 2017 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Шкирі В. М.

за участі секретаря Лисенко Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних нарахувань та 3% річних,-

в с т а н о в и в:

03.07.2017 позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 яни Миколаївни (далі - відповідач) на його користь суму боргу за розпискою в розмірі 2700 грн., інфляційні нарахування та 3% річні, а також судовий збір в розмірі 640,00 грн. і витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 02.07.2014 між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого вона під розписку надала в борг останній грошові кошти в розмірі 2700 грн. зі строком повернення до 02.10.2014. У встановлений у договорі строк відповідач кошти не повернула та під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого грошового зобовязання.

Позивач в судове засіданні не зявився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.38) . 05.09.2017 через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає (а.с.37)

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.36) . 12.09.2017 через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала , а саме: борг за розпискою, інфляційні нарахування та 3% річних . Щодо витрат на правову допомогу вирішення цього питання залишила на розсуд суду.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно з розпискою від 02.07.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримала в позику грошові кошти в розмірі дві тисячі гривень та зобовязалась повернути зазначену суму до 02.10.2014. Вказана розписка написана та підписана ОСОБА_2М (а.с.4).

Станом на 30.06.2017 грошові кошти відповідач не повернула, у звязку з чим позивач звернувся до суду.

Відповідно до розрахунку індексу інфляції та трьох відсотків річних, долученого до позовної заяви, на день звернення до суду сума інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання щодо повернення 2000,00 гривень складає 1871,10 гривень, а 3% річних 222,35 гривень (а.с.5)

Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли зобовязальні цивільно правові правовідносини, що регулюються Главами 51 та 71 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спір по суті зявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Обовязок по передачі грошей в сумі 2700 грн. позивач виконав, що підтверджено відповідною розпискою від 02.07.2014. (а.с.4).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором

В розписці від 02.07.2014 передбачено, що грошові кошти в сумі 2000 гривень 00 копійок позичальник зобовязується повернути до 2 жовтня 2014 року (а.с.4)

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу .

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договорами позики від 02.07.2014 перед позивачем не виконав, грошові кошти в сумі 2000,00 гривень не повернув, отже відповідач порушив соє зобовязання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін») .

Отже інфляційні втрати в даному випадку складають - 2349,47 грн , так як згідно опублікованих даних індекс інфляції складав: жовтень місяць 2014 - 102.4; листопад місяць 2014 -101.9; грудень місяць 2014 - 103.0; січень місяць 2015 - 103.1; лютий місяць 2015 - 105.3; березень місяць 2015 - 110.8; квітень місяць 2015 - 114.0; травень місяць 2015 - 102.2; червень місяць 2015 - 100.4; липень місяць 2015 - 99.0; серпень місяць 2015 - 99.2; вересень місяць 2015 - 102.3; жовтень місяць 2015 - 98.7; листопад місяць 2015 - 102.0; грудень місяць 2015 - 100.7; січень місяць 2016 - 100.9; лютий місяць 2016 - 99.6; березень місяць 2016 - 101.0; квітень місяць 2016 - 103.5; травень місяць 2016 - 100.1; червень місяць 2016 - 99.8; липень місяць 2016 - 99.9; серпень місяць 2016 - 99.7; вересень місяць 2016 -101.8; жовтень місяць 2016 - 102.8; листопад місяць 2016 -101.8; грудень місяць 2016 - 100.9; січень місяць 2017 - 101.1; лютий місяць 2017 - 101.0; березень місяць 2017 - 101.8; квітень місяць 2017 - 100.9; травень місяць 2017 - 101.3; червень місяць 2017 -101.6; липень місяць 2017 - 100.2; за серпень 2017 - 99,9; за вересень місяць 2017 - індекс ще не встановлено;

3% річних в даному випадку складають - 238 (двісті тридцять вісім ) гривень 78 копійок (2700,00 грн х 3% річних х 1076 днів прострочки / 365 днів = 238,78 грн.

Тому саме ці суми підлягають стягненню з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 800,00 грн витрат на правову допомогу та судового збору в сумі 640,00 грн суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи.

А згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України до витрат на правову допомогу відносять витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 30.06.2017 року укладеного між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 , адвокат зобовязався надати правову допомогу по оформленню позовної заяви до суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних нарахувань та 3% річних. Договір засвідчено особистими підписами сторін та печаткою адвоката ОСОБА_3 (а.с.8)

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (далі Закон № 4191-VI) .

Відповідно до статті першої цього Закону № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, тощо).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII, розмір прожиткового мінімума для працездатних осіб на 01.01.2017 становить 1600 грн.

Таким чином, виходячи з вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» максимальний розмір компенсації витрат відповідача на оплату послуг адвоката по даній справі становить 1280,00 грн. ( 1600 грн х 40% = 640,00 грн х 2 години =1280,00 грн).

Згідно квитанції від 30.06.2017 прийняв від ОСОБА_1Г по договору від 30.06.2017 800 (вісімсот) гривень 00 копійок (а.с.7)

В довідці від 30.06.2017 адвокат зазначив, що на оформлення позовної заяви до суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних нарахувань та 3% річних він витратив 2 години (а.с.9)

Таким чином позивач підтвердив належними та допустимими доказами витрати на надання правової допомоги в цій справі в сумі 800,00 грн, що відповідає Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а тому вона підлягають стягненню з відповідача.

Судовий збір також підлягає стягненню з відповідача, оскільки при подачі позовної заяви позивач сплатив 640,00 гривень судового збору, що підтверджується квитанцією від 30.06.2017 за № 0.0.796601129.1, а суд приймає рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 202,207,525,526,610,611,625,1046,1047,1049,1050 ЦК України, ст. 10,11, 60,88, 212-215,223,291,292,294,296, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних нарахувань та 3% річних задовільнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (картка платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (картка платника податків НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 02.07.2014 в сумі - 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок .

Стягнути з ОСОБА_2 (картка платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (картка платника податків НОМЕР_2) інфляційні втрати за договором позики від 02.07.2014 в сумі 2349 (дві тисячі триста сорок девять) гривень 27 копійок та три відсотки річних в сумі 238 (двісті тридцять вісім ) гривень 78 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (картка платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (картка платника податків НОМЕР_2) судові витрати в сумі 1440 (одна тисяча чотириста сорок ) гривень 00 копійок, з яких 640 (шістсот сорок) гривень оо копійок судовий збір, 800( вісімсот гривень) 00 копійок витрати на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.М.Шкиря