Номер провадження: 22-ц/785/5194/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації, позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації, за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року,

встановила:

У жовтні 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому з врахуванням зави про зміну позовних вимог від 06.03.2017 р. остаточно просив: 1) визнати недостовірною поширену ОСОБА_5 інформацію проте, що:

- під час її вагітності він не відмовляв собі ні в яких розважальних заходах, випивав з друзями, гуляв в барах та фактично не забезпечував її;

- у зв'язку з похміллям він не приймав участі в пологах, не надавав підтримки у родах;

- після народження дитини він продовжував гуляти з друзями, не ночував дома, випивав, запрошував друзів додому з маленькою дитиною, випивав та гуляв в квартирі;

- він не реагував на постійні нападки його батька на ОСОБА_5;

- у жовтні 2012 р. він потайком виїжджав в США на 2 тижня з метою розвіятись;

- він гуляв вільний від роботи час, приділяв його своєму дозвіллю та зустрічам з друзями, жодного часу не проводив з дитиною та не шукав приводів для цього;

- він не гуляв з сином, ніяким чином не займався їм, мотивуючи тим, що це мамина турбота;

- з 2014 року він почав жити окремо своїм життям, задовольняючи виключно свої інтереси та потреби;

- ніякого позитива в бік відповідачки та сина від нього не було, тільки повна байдужість;

- він в травні 2014 році нібито в стані алкогольного сп'яніння розбив чужу машину, у зв'язку з чим ввів дитину у шоковий стан;

- в липні-серпні 2014 року він увесь час перебував дома, грав з татом в комп'ютерні ігри разом з дитиною;

- він не заважав своєму батьку напиватись та викурювати пачку-півтори сигарет в квартирі, в якій мешкає дитина;

- він ігнорував годування дитини батьком шкідливою їжею;

- із-за його ліні не піклувався про дитину, у зв'язку з чим син ходив брудним або записаним, не кормленим, без прогулянок, цілий день сидів за комп'ютером;

- з 2015 року він став ще більше гуляти та ріже бувати вдома, не відвідував сімейні заходи, задовольняв суто свої бажання, ігноруючи сім'ю та проблеми відповідачки зі здоров'ям;

- він не проводить час з дитиною, не цікавиться його успіхами. Вільний час проводить на роботі та у своїх справах: спортзал, басейн, футбол, комп'ютер;

- у травні 2016 року він покинув сім'ю, на питання «а як же дитина?» відповів що «я ж все одно не приділяв йому і тобі уваги, ви навіть не відчуєте, що я живу окремо, будемо бачитися по вихідним»;

- він не проявляє інтересу до дитини;

- 27 травня 2016 року викрав дитину;

- він шантажує відповідачку, щоби вона підписала якісь папери стосовно відмови від сина;

- за час їхнього сумісного проживання він нехтував сімейними цінностями, ініціював сварки, свідком яких був син, що тяжким чином впливало на психічний його стан та спричиняло йому душевні страждання;

- він з метою нав'язати відповідачці своє бачення проблемних питань припускався до аморальних вчинків, будучи в нетверезому стані припускався образ та рукоприкладства, навіть в присутності сина.

2) простувати вищевказану недостовірну інформацію шляхом зобов'язання ОСОБА_5 повідомити Службу у справах дітей Одеської міської ради та її відділи у Приморському районі м. Одеси та Київському районі м. Одеси про те, що інформація про ОСОБА_6, викладена в її заяві від 16.09.2016 р. є недостовірною.

ОСОБА_4 позовні вимоги обґрунтовував тим, що 18.10.2016 року йому стало відомо проте, що відповідачка подала заяву від 16.09.2016 р. до Служби у справах дітей Одеської міської ради та її відділів у Приморському та Київському районах м. Одеси, в якій виклала абсолютно брехливі вищевказані відомості відносно нього та його батька - ОСОБА_6, обставин їхніх сімейних стосунків та взаємовідносин. Заява опинилась в Київській районній адміністрації Одеської міської ради, де він отримав її копію. Заявою від 16.09.2016 р. відповідачка намагалась скласти у її отримувачів вкрай негативний образ щодо нього та його батька.

Завдяки заяві від 16.09.2016 р. у працівників служби у справах дітей Одеської міської ради та членів ради опіки та піклування Київської районної адміністрації м. Одеси склалася необ'єктивна та дуже негативна думка про нього та обставини його життя. Начальник служби у справах дітей Одеської міської ради, не намагаючись навіть перевірити викладене, безапеляційно зробив терміновий висновок від 19.09.2016 р., яким фактично вирішив питання щодо місця мешкання його дитини без здійснення досліджень обставин, які за законом мають бути обов'язково встановленими та дослідженими. На засіданні ради опіки та піклування Київської районної адміністрації м. Одеси йому в жорсткій формі було висловлено з боку практично усіх її членів, що за викладеними відповідачкою відомостями його треба взагалі лишити батьківських прав та взагалі не підпускати до дитини. Ні разу раніше йому не доводилось зіштовхуватися з подібним приниженням, яке ще посилювалось несправедливістю ситуації та повною відсутністю можливості довести інше.

Вважає, що подача відповідачем письмової заяви від 16.09.2016 р. є фактом поширення інформації, тобто доведення її до відома декільком юридичним та невизначеному кругу фізичних осіб (працівників юридичних осіб). Поширена інформація стосується конкретно його, вона є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності або викладена неправдиво. Поширена інформація порушує його особисті немайнові права, тобто задає шкоди його честі та гідності, з іншого боку - лишає його права на об'єктивний та правомірний розгляд питання відповідними органами питання щодо місця мешкання його малолітньої дитини.

У листопаді 2016 р. з позовом до суду звернувся ОСОБА_6 батько ОСОБА_4, в якому просив: 1) визнати недостовірною поширену ОСОБА_5 інформацію про те, що:

- з 10 березня 2012 року він почав зриватися на ОСОБА_5, повністю ігноруючи внука;

- він весь час проводить вдома, випиваючи та граючи у компютер;

- він колись до внука інтерес не проявляв, завзято його ігнорував, не підходив до нього навіть коли він плаче;

- шантажував сина грошима та квартирою;

- погрожував вигнати ОСОБА_5 зі своєї квартири;

- забороняв зявлятися няні;

- в період з квітня по липень 2012 року перебував по 24 години вдома, всяко огризався, грубіянив та ображав няню та ОСОБА_5;

- у липні 2012 року після повернення ОСОБА_5 з його сином з випускного зустрів ОСОБА_5 скандалом та погрозами відсудити дитину, позбавивши її батьківських прав, не соромлячись у виразах та переходячи не нецензурну лайку у присутності няні та дитини, та вигнав її з дому;

- погрожував покінчити життя самогубством, якщо син негайно не повернеться додому;

- ображав ОСОБА_5, скандалив і всіляко морально переслідував;

- в жовтні 2012 року після відїзду сина до США він ні разу не поцікавився, як відповідачка справляється одна з внуком та травмою руки;

- у листопаді 2012 р. лютому 2013 року він продовжував морально насідати на сина, вимагаючи повернутися жити з ним, в іншому випадку загрожував повіситись;

- з його блоку мали місце постійні скандали, неврівноважена поведінка, нестримана лексика, постійні образи в адресу ОСОБА_5;

- в березні 2013 року відповідачка з сином переїхала до нього під його клятвені обіцянки бути стриманим та не виявляти до неї агресії;

- у квітні 2013 року він весь час знаходився вдома, цілий день випивав і сидів біля компютера;

- він не гуляв з внуком;

- він категорично відмовився прописувати внука, мотивуючи це тим, що не збирається платити за квартиру більше;

- конфлікти з його сторони псували відносини ОСОБА_5 з його сином;

- він ображав ОСОБА_5 та всіляко принижував її гідність, обзиваючи її самим неприємними словами в присутності малолітньої дитини;

- він погрожував вигнати ОСОБА_5 зі своєї квартири;

- він колись не проявляв бажання пограти з внуком, позайматися або якимось іншим чином захопити, мотивуючи це тим, що це мамина турбота;

- у вересні 2013 року в ОСОБА_5 був з ним конфлікт, загрози з його сторони, нецензурна лексика, образи, викидання її речей з кімнати, де перебувала вона з дитиною;

- у вересні 2014 року він всіляко намагався зберегти сина в своїй залежності, періодично погрожував вигнати його на вулицю, позбавити спадщини, шантажував своїм здоровям;

- він напивається до безпамятства;

- він курить у квартирі при дитині, мотивуючи це тим, що на сходовій клітці будуть лаятися сусіди, а на балконі йому холодно;

- він колись заявляв, що ОСОБА_5 не господиня, не прописана, її дитина (його внук) теж не прописана, тому права голосу не має;

- він труїв внука сигаретним димом;

- роблячи спроби годувати внука, він давав йому виключно сосиски, пельмені, холестериновий бульйон, холодець, цукерки та жуйки. Ніяких овочів або салатів в раціоні дитини не були присутні;

- якщо ОСОБА_5 готувала корисну їжу і наполегливо просила дати саме її внуку, це ним ігнорувалося;

- внук міг в його присутності ходити брудний чи вписяний, ненагодований, не вигуляний, цілий день сидів під замком;

- з травня 2015 року наростаючі конфлікти з його боку зробили життя нестерпним, дитина росла в нездоровій атмосфері напруження, а ОСОБА_5 практично не виходила з кімнати, щоб уникати його та не давати йому приводу зясовувати з нею стосунки на підвищених тонах;

2) спростувати вищевказану недостовірну інформацію шляхом відкликання заяви ОСОБА_5 від 16.09.2016 р. зі Служби у справах дітей Одеської міської ради та її відділів у Приморському районі та Київському районі м. Одеси.

ОСОБА_6 у позові посилався на те, що між його сином ОСОБА_4 та його колишньою невісткою ОСОБА_5 існує спір щодо визначення місця проживання внука. Йому стало відомо, що у заяві до Служби у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_5 розповсюдила вищевказану недостовірну інформацію. Відповідачка, як дипломований психолог, навмисно склала заяву таким чином, щоб ввести в оману працівників служби у справах дітей. Виставити його та сина нікчемами та виродками, що обумовить вирішення питання щодо місця проживання дитини на її користь. Він абсолютно нормальна, відповідальна людина. Всіляко допомагав сімї сина, багато часу проводив з внуком. Ніколи не робив тих неподобств, про які вказує ОСОБА_5 у заяві. У нього гарні стосунки із сином та внуком.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2017 р. обєднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_4 та позовні вимоги ОСОБА_6.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 р., з врахуванням ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2017 р. про виправлення описок у рішенні суду, у задоволенні позову ОСОБА_4 та позову ОСОБА_6 відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позов в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено судом при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянтів у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки не повідомила. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надала.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, яки прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовів ОСОБА_4, ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що не можна вважати поширенням недостовірної інформації звернення ОСОБА_5 із заявою до органів місцевого самоврядування. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (Т. 1, а. с. 63 67).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами правовідносин щодо захисту особистих немайнових прав фізичної особи, спростування недостовірної інформації. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ст. ст. 32, 34 Конституції України, ст. ст. 16, 275, 277, 297 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційних скарг не спростовують цих висновків суду.

Встановлено, що інформація, яку позивачі вважають недостовірною і яку просять спростувати, була розповсюджена відповідачкою у заяві від 16.09.2016 р., з якою остання звернулася до Служби у справах дітей Одеської міської ради з приводу вирішення питання щодо місця проживання сина (Т. 1, а. с. 7 10).

Статтею 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі, для захисту репутації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

За правилами, передбаченими ст. ст. 275, 277, 297 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Фізична особа, при порушенні її особистих немайнових прав внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України, яка крім переліку конкретних способів захисту, містить посилання на те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій містяться та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування» на службу у справах дітей покладається безпосереднє ведення справ щодо опіки та піклування над дітьми позбавленого батьківського піклування.

З наявного у справі Висновку про визначення місця проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1, а. с. 12 13), складеного Службою у справах дітей 20.09.2016 р., тобто після звернення до служби відповідачки, місце проживання сина визначено з матірю.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним є висновок суду про те, що звернення відповідачки з відповідною заявою до Служби у справах дітей Одеської міської ради не є розповсюдженням недостовірної інформації. Доводи апелянтів про відсутність в органу місцевого самоврядування відповідних повноважень з перевірки викладених у заяві відомостей, не проведення відповідної перевірки, не засновані на вищевказаних положеннях діючого законодавства, а тому не спростовують вищевказані висновки суду першої інстанції.

Разом з тим, не можна погодитися з обґрунтуванням судом першої інстанції своїх висновків наявністю в розповсюдженій інформації оціночних суджень.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Заява ОСОБА_5 до служби у справах дітей Одеської міської ради містить посилання на конкретні факти у поведінки позивачів. Тому посилання суду першої інстанції на ст. 30 Закону України «Про інформацію» є помилковими. Доводи апелянтів в цій частині є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційні скарги є частково обґрунтованими, їх треба задовольнити частково.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для змінити рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до помилкового обґрунтування висновків суду посиланням на наявність в розповсюдженій інформації оціночних суджень, колегія суддів вважає, що вказані посилання суду необхідно виключити з мотивувальної частини рішення. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року посилання на те, що розповсюджена ОСОБА_5 інформація відносно позивачів є оціночними судженнями.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3