Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 09 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту за № , за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 17 415 грн 80 коп., з яких: 14 045 грн на придбання товару у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та 3 370 грн 80 коп. на придбання послуг зі страхування у публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УНІКА Життя» (далі - ПАТ «СК «УНІКА Життя»), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та строком повернення до 09 липня 2015 року.

Згідно з договором факторингу від 21 липня 2014 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», до останнього перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту за

№ від 09 липня 2013 року.

Позивач зазначав, що ОСОБА_4 належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 19 травня 2015 року становила 21 280 грн 69 коп., та яку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути з ОСОБА_4

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № від 09 липня 2013 року суму заборгованості у розмірі 21 280 грн 69 коп., яка складається із наступного: 17 415 грн 80 коп. заборгованість за кредитом; 01 грн 81 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 863 грн 08 коп. комісія за РО.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту за № від 09 липня 2013 року, а тому сума заборгованості за даним договором підлягає стягненню з неї на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Враховуючи, що згідно з умовами договору про надання споживчого кредиту за № від 09 липня 2013 року ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені договором та додатком № 1 «Графік платежів», однак зазначеного не виконала, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про стягнення заборгованості за вказаним договором на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Доводи касаційної скарги, що кредитні кошти ОСОБА_4 не отримувала, а вони були перераховані на рахунок виконавця робіт, який свої зобов'язання не виконав, у зв'язку із чим банк повинен стягувати наявну заборгованість за кредитним договором з такого виконавця, є безпідставними, оскільки за умовами договору про надання споживчого кредиту № від 09 липня 2013 року саме ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання з повернення перерахованого банком кредиту на користь продавців в рахунок оплати товару та послуг (п. 1.2.1,

1.2.2 договору).

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М. Коротун