Справа №489/1729/17 05.09.2017 05.09.2017 05.09.2017
Провадження №22-ц/784/1821/17
Справа № 489/1729/17 Головуючий у 1-й інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22ц- 784/1821/17 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

05 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю:

- представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

- відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2017 року за позовом ОСОБА_5 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його дружина ОСОБА_8

Після її смерті він успадкував 17/100 часток домоволодіння № АДРЕСА_1 з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом.

Однак, нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, через те, що не виділені частки кожного співвласника земельної ділянки на якій розташований зазначений вище житловий будинок.

Посилаючись на наведені обставини, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визначити його частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок № АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 17/100 часток цієї земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визначено, що частка ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 складає 17/100 часток.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 17/100 часток земельної ділянки загальною площею 728 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду, посилаючись на його незаконність.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як видно із матеріалів інвентарної справи Миколаївського МБТІ № 3117, витребуваних судом Апеляційної інстанції та досліджених у судовому засіданні, будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_9

За договором дарування від 28 жовтня 1959 року ОСОБА_10 подарувала 40/100 часток вказаного домоволодіння ОСОБА_11

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 листопада 1962 року ОСОБА_12 успадкував після смерті ОСОБА_10 інші 60/100 часток вказаного домоволодіння.

Починаючи з 1982 року відбувалися зміни власників спірного домоволодіння та розмір їх часток.

Так, належну ОСОБА_12 1/5 (20/100) частку зазначеного будинку, останній продав за договором купівлі - продажу від 28 січня 1982 року ОСОБА_13, а інші 2/5 (40/100) частки продав ОСОБА_14 на підставі договору купівлі - продажу від 28 січня 1982 року.

В подальшому, рішенням Ленінської районної ради народних депутатів виконавчого комітету № 123 від 24 квітня 1987 року, оформлено самовільно переобладнаний у 2-х квартирний житловий будинок літ.А та затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будиноку.

Наступним рішенням Ленінської районної ради народних депутатів виконавчого комітету № 185 від 17 липня 1987 року змінені ідеальні частки у вказаному домоволодінні і за ОСОБА_11 встановлено 63/100 часток, ОСОБА_8 - 17/100 часток, ОСОБА_7- 20/100 часток.

07 грудня 1987 року на підставі договору купівлі - продажу ОСОБА_11 продала ОСОБА_4 63/100 часток зазначеного домоволодіння.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 від 10 грудня 2008 року, земельна ділянка, загальною площею 728 кв.м., розташована по АДРЕСА_1, перейшла у спільну сумісної власність ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на підставі рішення Миколаївської міської ради від 20 грудня 2007 року за № 20/52 та від 25 квітня 2008 року за №23/44.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на 17/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1, з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, а також на земельну ділянку, що перебуває у праві спільної сумісної власності.

19 червня 2014 року ОСОБА_5 отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-486, за яким успадкував вищевказану частку домоволодіння, яка належала його померлій дружині.

Постановою нотаріуса від 19 червня 2014 року йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, через те, що земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та їх частки не виділені. При цьому, частки співвласників у праві спільної власності на домоволодіння не є рівними та відрізняються між собою.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_5 просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року право власності на земельну ділянку площею 17/100 часток, яка відповідає частці у домоволодінні АДРЕСА_1.

Відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку.

Згідно частин 4, 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

При цьому, при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої (постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року).

Оскільки право спільної часткової власності на домоволодіння вперше виникло у 1959 році, то розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, повинен бути встановлений пропорційно часткам сторін у будинку на час виникнення спільної часткової власності.

Враховуючи, що позивачем були заявлені вимоги про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року право власності на земельну ділянку площею 17/100 часток, тобто в частині, яка існувала на час відкриття спадщини і це не порушує права інших співвласників, тому відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд в межах заявлених позивачем вимог розглянув та вирішив зазначене питання.

Вирішуючи спір та встановивши, що з часу набуття ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 права спільної сумісної власності на жилий будинок до них перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій розміщена їх частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, необхідна для його обслуговування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про задоволення позову ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про визначення його частки в спільній сумісній власності на земельну ділянку не можуть бути прийняті до уваги.

Так, в силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 позовні вимоги щодо визначення його частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку не заявлялись і судом першої інстанції не розглядались, тому в апеляційній інстанції такі вимоги не можуть бути задоволені.

За наведених обставин колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :