Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3589/16-ц

номер провадження 2/695/298/17

01 лютого 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратіна В.О.,

при секретарі Курченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся з позовом до «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача та стягнення коштів, в якому просить визнати договір Фінансового лізингу № 1254 з додатками від 11.10.2016 року недійсним; стягнути з відповідача на його користь сплачені кошти за недійсним договором фінансового лізингу від 11.10.2016 р. №1254 в сумі 31 000 гривень, судовий збір та інші судові витрати, повязані з судовим розглядом справи.

Позов мотивований тим, що 11 жовтня 2016 року між сторонами було укладено договір Фінансового лізингу № 1254 з Додатками, згідно якого предметом Лізингу є: автомобіль легковий Geely Emgrand 7.

В мережі «інтернет» позивач знайшов оголошення про продаж автомобіля Geely Emgrand 7вартістю 160 000 грн., розміщене працівниками відповідача, офіс розташований в м. Кривий Ріг, йому розяснили, що дійсно такий транспортний засіб є в наявності. Він приїхав до офісу компанії і менеджер компанії пояснив, що позивач повинен спочатку сплатити передплату (аванс) за транспортний засіб в сумі 31 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день позивачем було сплачено рахунок на суму 31 000 грн.

Повернувшись додому та уважно прочитавши договір та додатки до нього стало зрозуміло, що його ввели в оману.

Представником не було роз'яснено призначення платежу в сумі 31 000 грн., який виявився Комісією за організацію договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу. В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору він пояснив та спонукав позивача підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на нього чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Позивач неодноразово дзвонив до компанії, але вирішити питання так і не вдалося.

Зі змісту договору позивачу стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав позивача як споживача.

Іншим чином, крім звернення до суду, позивач не має можливості вирішити дане питання, тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

01.02.2016 р. позивач надав до суду заяву про уточнення предмету позову, відповідно до якої просить суду: - Визнати Договір фінансового лізингу №1254 з додатками від 11.10.2016 р. який ним з відповідачем недійсним з моменту укладення; - встановити факт нікчемності даного правочину; - стягнути з відповідача на його користь 31000 грн., сплачених за недійсним ОСОБА_2 фінансового лізингу №1254 від 11.10.2016 р.

Позивач в судове засідання не зявився, але надіслав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позов просив задовольнити повністю.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, на стягненні витрат на правову допомогу не наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але 19.12.2016 р. надіслав заперечення на позов та просив розглядати справу у його відсутність.

У запереченнях відповідач зазначив, що позивач не сплатив 50% вартості транспортного засобу, як це передбачено умовами договору, а тому автомобіль позивачу поставлено не було. Відповідач підтверджує намір і спроможність його поставки, після виконання позивачем своєї частини зобовязань за договором.

Відповідач не є продавцем, а тому, відповідно до ст. 808 ЦК України за якість речі відповідає продавець, а не лізингодавець, що є покупцем речі.

Сторони мали намір укласти саме договір лізингу, а не купівлі-продажу. В момент підписання договору, сторонами досягнуто всіх істотних умов, визначених Законом України «Про фінансовий лізинг». Умови договору є чесними і пропорційними з урахуванням особливостей непрямого лізингу.

Якщо позивача не скористався своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, це не може свідчити про введення його в оману відповідачем, а є лише способом ухилитись від взятих на себе зобовязань та характеризує позивача, як недобросовісного клієнта, який має на меті відмовитись від правочину за будь-яку ціну.

Суд вивчивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливою умовою оспорюваного договору є сплата комісії за організацію договору, так як в граф «Визначення термінів» договору визначено, що комісії за організацію договору - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення ОСОБА_2, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.

Частиною 2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

З наведеного вбачається, що законодавством не передбачено лізинговий платіж пов'язаний з укладенням самого ОСОБА_2 фінансового лізингу.

Із копії заяви на автомобіль до ОСОБА_2 від 11.10.2016 р. судом встановлено, що вартість автомобіля 160000,00 грн., 31000,00 грн. це аванс, тобто відповідно до визначення термінів договору «авансовий платіж», який позивач сплатив в цей же день, а залишок становить 129000,00 грн.

З цього слідує, і про це зазначено у позові, що позивач розцінював цю суму як авансовий платіж(передплату), а не як комісію за організацію договору. Відповідно до п.8.1 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у Додатках №1, №3 до цього договору, які є невідємною його частиною.

Судом встановлено та стверджено сторонами (позивачем - у позові, відповідачем - у запереченнях) Додаток №3 до даного договору, позивачем не було підписано.

Дані обставини суд розцінює як введення позивача в оману щодо умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - послуга з фінансового лізингу - є фінансовою послугою.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У даному випадку, як вбачається з умов оспорюваного договору (пунктів 1.1., 4.1., 9.1.), ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» для придбання предмета лізингу залучає фінансові активи фізичної особи позивача (внесений ним авансовий платіж у розмірі 31 000 грн.), тобто здійснює цілеспрямовану дію щодо отримання фінансових активів від фізичної особи з метою надання фінансової послуги (фінансового лізингу).

Враховуючи вищенаведене та виходячи з приписів пункту 4 частини першої, частини другої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» для здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу на умовах, передбачених оспорюваним договором, мало б отримати відповідну ліцензію від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. В тім, ТОВ «Лізингова компанія» Авто Лайф» такої ліцензії не отримувало, що може бути підтверджено відсутністю останнього в Державному реєстрі фінансових установ.

З наданих відповідачем письмових заперечень судом встановлено, що відповідач дійсно не має ліцензії, а має лише довідку про взяття на облік юридичної особи, як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Суд критично оцінює заперечення відповідача про право здійснювати діяльність щодо фінансового лізингу буз відповідної ліцензії, що підтверджується довідкою Нацкомфінпослуг серії ФЛ №564 від 21.04.2016 р., адже вказаний документ не має нормотворчої сили та не може спростовувати положення п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який передбачає обовязкову наявність ліцензії в субєкта, що здійснює діяльність, яка передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

У даному випадку згідно спірного договору відповідач залучив кошти позивача для придбання транспортного засобу на умовах фінансового лізингу, отже така діяльність потребувала наявності відповідної ліцензії.

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. зазначено, що необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню у силу, приписів статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», статей 799, 806 ЦК України. У разі недодержання цієї вимоги такий договір вважається нікчемним з огляду на приписи частини першої статті 220 ЦК України.

ОСОБА_2 фінансового лізингу №1254 з додатками, який підписаний 11.10.2016 р. ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» вбачається, що він не був нотаріально посвідчений, дана обставина і не заперечується відповідачем у наданих суду запереченнях проти позову, а тому відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки судом встановлено, що правочин укладений між сторонами - Договір фінансового лізингу №1254 від 11.10.2016 р. є недійсним, відповідно до ст.. 2016 ЦК України необхідно застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зобовязання відповідача сплатити позивачу одержані за недійсним договором кошти в сумі 31000,00 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 551,21 грн.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним з моменту укладення Договір фінансового лізингу №1254 з додатками, який підписаний 11.10.2016 р. ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф».

Встановити факт нікчемності правочину - ОСОБА_2 фінансового лізингу №1254 з додатками, який підписаний 11.10.2016 р. ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь ОСОБА_1 31000 грн., сплачених позивачем за недійсним ОСОБА_2 фінансового лізингу №1254 від 11.10.2016 р.;

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,21 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя В. О. Таратін