У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2017 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Хитрука В.М.

за участю секретаря судового засідання Гоменюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В :

Стягувач ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаною скаргою.

Вимоги, викладені в скарзі, мотивовано тим, що 23.12.2010 року Барським районним судом ухвалено рішення по справі № 2-1246/10 за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Альянс України» м. Вінниці про стягнення коштів за договором.

На підставі даного рішення судом був виданий виконавчий лист, який звернутий до виконання в Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Постановою державного виконавця від 31.03.2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яку скаржник отримав 24.05.2017. Підставою повернення виконавчого документа стало не виявлення належного боржникові майна, за рахунок якого можна звернути стягнення.

Скаржник та його представник адвокат ОСОБА_3 вважають зазначену постанову незаконною, просили визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати оскаржувану постанову.

У судовому засіданні скаржник та його представник адвокат ОСОБА_3 свої вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області, будучи повідомленим про дату та час судового засідання належним чином поштовим повідомленням під розпис, та чотири рази у судове засідання не зявився, ухвалу суду про витребування доказів не виконав, виконавчого провадження для огляду не надав.

Боржник представник Кредитної спілки «Альянс України», в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, поштовим повідомленням.

Суд вважає можливим розглянути дану скаргу у відсутність осіб, які не з'явилися, на підставі наявних у справі матеріалів.

Вислухавши скаржника та його представника, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом встановлено, що за виконавчим листом у справі № 2-1246/10, виданим 23.12.2010 року Барським районним судом, з Кредитної спілки «Альянс України» на користь ОСОБА_1 стягнуто 113414 грн. коштів за договором, 120 грн. витрат на ІТЗ, 300 грн. судових витрат.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрито виконавче провадження з виконання даного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця від 31.03.2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яку скаржник отримав 24.05.2017. Підставою повернення виконавчого документа стало не виявлення належного боржникові майна, за рахунок якого можна звернути стягнення. У боржника відсутнє майно, що належить йому на праві власності і на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Європейській суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до установленого прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних пав та обовязків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляд». Це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній із сторін, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобовязалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03. 1997 року, пункт 40).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є : 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Згідно ч.5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Державний виконавець не надав суду акт про відсутність майна у боржника, поточних рахунків, не навів відповідних доказів та не підтвердив їх документально.

Відповідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Вимогами ч.2 ст.387 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги скарги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, ст.ст. 1, 10, 18, 39 Закону України про виконавче провадження», ст.ст. 210, 383, 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 47051741 при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 31.03.2017.

Скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 47051741 від 31.03.2017. про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом пяти днів з моменту її проголошення.

Суддя: