Справа № 211/6109/16-ц
Провадження № 2/211/749/17
У Х В А Л А

іменем України

10 січня 2017 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов"язати відповідача зняти арешт з розрахункових рахунків, які належать їй та відкриті у ПАТ " Фінанси та Кредит " накладені постановою про арешт винесеної 22 04 2015 року Довгинцівським ВДВС Криворізького МУЮ. В обгрунтування позову зазначила, що 16 04 2015 року між нею та ОСОБА_2 нотаріально укладено договір позики коштів в сумі 1 600 00,00 грв. У зв"язку з несплатою коштів видано виконавчий напис про стягнення з неї вищеваказаних коштів. У провадженні Довгинцівського ДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 вищевказаних коштів . Виконавче провадження завершено, оскільки не встановлено державним виконавцем майна на яке може бути звернено стягнення, однак арешт з розрахункових рахунків знятий не був.

У відкритті провадження у справі необхідно відмовити з огляду на наступне:

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, арешт на майно позивача був накладений державним виконавцем у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису нотаріуса , та у такому виконавчому провадженні позивач виступає боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону.

Частини третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 60 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

А п. 6 вищезазначеної постанови роз"яснює, що не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина п'ята статті 82 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз'яснень, викладених у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то заява боржника про скасування арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченомурозділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимогстатті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У звязку із цим боржник не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред"явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), який вважає, що при поверненні державним виконавцем виконавчого документа стягувачеві були порушені його права чи інтереси, зокрема, у зв'язку із не зняттям накладеного арешту, має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а не шляхом пред'явлення позову до органу державної виконавчої служби, оскільки у виконавчому провадженні він є боржником.

Отже, враховуючи, що для позивача як учасника виконавчого провадження законом встановлено інший порядок звернення до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів після її оголошення. У разі постановлення ухвали без участі особи, що її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя: ОСОБА_3