У х в а л а

іменем україни

06 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання виключити з реєстру відомості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути з останнього заборгованість у розмірі 2 204,40 доларів США та пеню 121 534 грн 22 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 16 червня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 207-13 А, відповідно до умов якого відповідачу видано кредит у розмірі 24 354,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами строком до 16 червня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань між сторонами було укладено договір застави автомобілю «Hundai Tucson», 2007 року випуску.

Позивач вказував, що згідно умов кредитного договору відповідач повинен був здійснити страхування предмету застави на весь строк кредитування із страховиком - закритим акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Омега» (далі - ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега»), або за окремою згодою банка у іншого страховика, особу якого позичальник зобов'язаний попередньо письмово погодити з банком.

Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору, уклавши на другий рік фактичного кредитування договір страхування зі страховиком закритим акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (далі - ЗАТ «Страхова група «ТАС») без попереднього письмового погодження з банком, у зв'язку із чим банком з 16 червня 2008 року було збільшено на 2 % процентну ставку за кредитом, а тому за період з 29 квітня 2014 року по 29 квітня 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 170 609 грн 46 коп., яка складається з 1 802,13 доларів США (еквівалентно 40 119 грн 74 коп.) - простроченої заборгованості по основному боргу за кредитом; 402,27 доларів США (еквівалентно 8 955 грн 50 коп.) - простроченої заборгованості за відсотками та 121 534 грн 22 коп. пені, банк просив задовольнити позов.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій посилався на те, що він добросовісно виконував умови кредитного договору, не допускав прострочення заборгованості; суму за договором достроково погашено, про що 15 травня 2013 року повідомлено банк, а тому оскільки ним виконано умови договору, вважав, що кредитний договір та договір застави є недійсними.

З огляду на вказане ОСОБА_3 просив зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» видалити з «Державного реєстру обмежень на рухоме майно» (Державного реєстру обтяжень рухомого майна) запис про заставу його автомобіля «Hundai Tucson» і надати письмові докази припинення договору застави на автомобіль; зобов'язати банк видалити з «Реєстру кредитних історій» запис про кредитну заборгованість перед банком і надати письмові докази відсутності такого запису в реєстрі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року у задоволенні позовів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову АТ «Банк «Фінанси та Кредит» скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 802,13 доларів США, що еквівалентно 40 119 грн 74 коп. - простроченої заборгованості по основному боргу, 402,27 доларів США, що еквівалентно 8 955 грн 50 коп. - простроченої заборгованості по відсотках та 50 000 грн - пені.

У іншій частині рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову банку, виходив з того, що ОСОБА_3 звертався до банку із заявою про узгодження страховика, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин умов п. п. 4.8, 5.2 кредитного договору щодо права позивача на збільшення процентної ставки.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та частково задовольняючи позов банку, виходив з того, що 12 червня 2008 року ОСОБА_3 застрахував автомобіль в ЗАТ «Страхова група «ТАС» без попереднього письмового погодження цього питання з банком, а тому ним порушено умови кредитного договору, у зв'язку із чим відповідно до п. п. 5.2, 4.8,7.11, 4.1 договору банк мав право збільшити розмір ставки на 2 %.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3, апеляційний суд виходив з того, що останній має заборгованість перед банком, а тому відсутні підстави для виключення з реєстру обтяжень запису про заставу автомобіля та запису про наявність кредитної заборгованості.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 червня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 24 354,00 доларів США з оплатою за користування кредитом процентів у розмірі, визначеному договором, строком до 16 червня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань між сторонами було укладено договір застави автомобілю «Hundai Tucson», 2007 року випуску.

Пунктом 5.2. кредитного договору сторони передбачили, що позичальник зобов'язується застрахувати на весь період дії цього договору на користь банку предмет застави, переданий у забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, на умовах, погоджених з банком. В разі, коли позичальник у період дії цього договору укладає з страховиком договори страхування із строком дії таких договорів страхування на один рік, позичальник зобов'язується протягом дії цього договору щорічно укладати на кожний наступний рік кредитування договори страхування предмета застави на користь банку, на погоджених з банком умовах. При цьому позичальник зобов'язаний здійснювати зазначене переукладання договору страхування та надавати банку укладений договір страхування на наступний рік кредитування не пізніше, ніж за 30 днів до дати закінчення строку дії попереднього договору страхування.

Пунктом 7.11 кредитного договору сторони узгодили, що позичальник зобов'язаний протягом періоду кредитування, починаючи з другого фактичного року кредитування та закінчуючи кінцевою датою повернення кредитних ресурсів, зазначеною в п. 3.2 цього договору, здійснювати страхування предмету застави відповідно до п. п. 5.2, 5.3 цього договору у ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега», або за окремою згодою банка у іншого страховика, особу якого позичальник зобов'язаний попередньо письмово погодити з банком.

За умовами п. 4.8 кредитного договору сторони підписанням цього договору домовилися, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених п. 5.2 договору (позичальник не уклав із страховиком договір страхування предмету застави на наступний рік кредитування або уклав його на умовах, не погоджених з банком), за користування кредитним ресурсами застосовується процентна ставка, збільшена на 2 % від встановленої за цим кредитним договором, та подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою, починаючи з наступного дня після дня, який визначений у п. 5.2 цього договору як останній день строку, у який позичальник був зобов'язаний укласти договір страхування на наступний рік кредитування, але не здійснив такого переукладання або уклав договір страхування предмету застави на не погоджених з банком умовах. При цьому позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

У випадку, якщо після дати початку дії нової процентної ставки, вказаної у цьому пункті договору, позичальник здійснить укладення з страховиком договору страхування предмету застави на наступний рік кредитування на користь банку та на погоджених з банком умовах, надасть банку укладений договір страхування на наступний рік кредитування, позичальник має право письмово клопотати перед банком про подальше (після надання згоди банка на таке нарахування) нарахування процентів за процентною ставкою у відповідному (в залежності від поточного періоду кредитування) розмірі, визначеному п. 4.1 цього договору. У противному випадку зазначена у цьому пункті договору нова процентна ставка є чинною до кінця строку дії цього договору.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_3 12 червня 2008 року вже уклав договір страхування з обраним ним особисто страховиком ЗАТ «Страхова група ТАС» без погодження з банком, а тільки 13 червня 2008 року направив відповідний лист банку, тобто вже після укладення договору страхування (а. с. 26, 64), а тому ним було порушено умови кредитного договору, у зв'язку із чим відповідно до п. п. 5.2, 4.8, 7.11, 4.1 кредитного договору банк мав право збільшити розмір ставки на 2 %.

При цьому судом враховано, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 629, ч. 1 ст. 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином враховуючи, що умовами кредитного договору сторонами погоджено, що страхування автомобіля здійснюється в ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» і будь-яких заперечень ОСОБА_3 стосовно цього пункту не надійшло, а також виходячи із відсутності порушень Закону України «Про захист прав споживачів» при зазначенні в договорі конкретного страховика, оскільки цей пункт договору не є категоричним, так як сторони додатково оговорили можливість страхування автомобілю у іншого страховика за пропозицією саме позичальника, письмово погодивши з банком особу страховика, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень прав ОСОБА_3, як споживача, даним пунктом кредитного договору.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду, що підвищення відсоткової ставки відбулося згідно умов договору, а тому з ОСОБА_3 на користь банку підлягає стягненню прострочена заборгованість за основним боргом у сумі 1 802,13 доларів США, що еквівалентно 40 119 грн 74 коп., та прострочена заборгованість за відсотками у сумі 402,27 доларів США, що еквівалентно 8955 грн. 50 коп.

Крім того, виходячи з ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, апеляційний суд правомірно зменшив пеню до 50 000 грн, оскільки розмір пені значно перевищував суму заборгованості.

Отже враховуючи, що ОСОБА_3 має заборгованість перед банком, апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні його зустрічного позову, оскільки за таких обставин відсутні підстави для виключення з реєстру обтяжень запису про заставу автомобіля та запису про наявність кредитної заборгованості.

Також апеляційним судом при перегляді рішення суду першої інстанції за позовом ОСОБА_3 вмотивовано відхилено його посилання на рішення апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2015 року у справі №638/4443/13-ц, яким, на думку ОСОБА_3, підтверджено відсутність у нього заборгованості перед банком за цим кредитним договором, та вказаним рішенням було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання видати документ, що підтверджує повне погашення заборгованості, відшкодування моральної шкоди, та у задоволенні зустрічного позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; проте з наявної в матеріалах справи копії вказаного рішення суду (а. с. 38-40) вбачається, що позов банку про стягнення заборгованості було пред'явлено з інших підстав (порушення позичальником умов п. п. 2.1, 3.3, 4.1-4.5 кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом) та на іншу суму.

З огляду на вказане вище у сукупності, колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення апеляційного суду.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович