Справа № 357/842/17 Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/3774/17 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 52 12.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до ОСОБА_2, третя особа: Державна судова адміністрація України про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

позивач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII 28.12.2014 р. п.10 розділу III Прикінцевих положень було встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників-10 розмірами мінімальної заробітної плати.

Зазначеним законом було внесено зміни до ч.6 ст.149 Закону «Про судоустрій і статус суддів», а саме: доповнено її абзацом другим такого змісту: «Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад в цілому у місцевих та апеляційних судах».

Листом Державної судової адміністрації України від 15.01.2015 року №1-315/15 було повідомлено: «що у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати».

На виконання вищевикладеного, на підставі наказу начальника ТУ ДСА України в Київській області №15/0 від 02.02.2015 року, територіальним управлінням проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області з урахуванням вище перелічених критеріїв, а саме: в 11 судах - за наказом, в 6 судах - враховано загальну чисельність працівників апарату суду, яка була значно менша за величину 3,7, визначену у частині 6 статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в інших судах за рахунок існуючих вакантних посад, що не заповнювалися. Водночас, в Законі №76-VIII не було передбачено необхідність проведення скорочення працівників в кожному суді певного регіону України окремо для отримання підстави виплачувати суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

В рішенні Ради суддів України №6 від 05.02.2015 року також було зазначено, що у разі скорочення чисельності працівників суду (відповідно до положень Закону №76-VIII), у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахування бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

У зв'язку з вищевикладеним, територіальним управлінням було проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління №13 від 10.02.2015 р. виплачено суддям суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Натомість, в подальшому, після проведення ДСАУ у ТУДСА України в Київській області фінансового аудиту та аудиту відповідності, ДСА України в Звіті про результати проведення аудиту від 25.03.2016 р. одним з висновків зазначено: «... недотримання вимог п.10 розділу III Прикінцевих положень Закону №76-УIII та перевищено максимальний місячний розмір суддівської винагороди, внаслідок чого у лютому-березні 2015 року суддям понад встановлених обмежень виплачено суддівської винагороди у загальній сумі 919059 грн.

Тобто, законну виплату суддівської винагороди суддям у розмірі 10 мінімальних заробітних платі ДСА України визначила порушенням.

В подальшому від ДСА України отримано рекомендації до звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності та фінансового аудиту, в яких зазначено, що за результатами проведеного контрольного заходу в Територіальному управлінні ДСА України в Київській області та з урахуванням висновків, зокрема, необхідно забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату суддівської винагороди виплаченої з порушенням вимог Прикінцевих положень Законом №76-VIII суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на загальну суму 919059 грн.

Наказом голови ДСАУ № 84 від 28.04.2016 року до начальника управління було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, однією з підстав винесення якого була виплата суддям винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на загальну суму 919059 грн.

На виконання листа голови ДСАУ №6-6511/16 від 14.09.2016 р., 29.09.2016 р. територіальне управління було вимушено звернутися до 136 суддів з інформацією про необхідність добровільного повернення коштів, які, на думку голови ДСАУ (розпорядника коштів вищого рівня) були їм незаконно виплачені.

Враховуючи вище викладене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ТУ ДСА України в Київській області кошти в сумі 7 308 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі третя особа ДСА України у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати і позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вимог Закону №76-VIII, ч.6 ст.149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи рішення Ради суддів України №6 від 05.02.2015р. та рекомендаційний лист головного розпорядника коштів - ДСАУ №1-315/15 від 15.01.2015-територіальним управлінням було проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління №13 від 10.02.2015 р. виплачено суддям суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

З наказу ТУДСА України в Київській області від 10 лютого 2015 року №13 «Про виплату суддівської винагороди у 2015 році» вбачається, що з лютого 2015 року максимальний місячний розмір суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Київської області обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати (виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки не враховується у зазначеному максимальному розмірі) (а.с.10).

З тексту листа ДСА України №6-6511/16 від 14.09.2016 року про зауваження до звіту за результатами проведення перевірки усунення порушень, виявлених під час проведення аудиту вбачається, що Територіальне управління ДСА України в Київській області повинно усунути зазначені у звіті №6-16/2 від 25.03.2016 року порушення, в іншому випадку начальника територіального управління буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов'язків та систематичне невиконання розпорядчих документів ДСА України (а.с.11-12).

29 вересня 2016 року ТУ ДСА України в Київській області звернулось до суддів, в тому числі до ОСОБА_2 з інформацією про необхідність добровільного повернення коштів, які були незаконно виплачені.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виплатив відповідачу суддівську винагороду добровільно, не в результаті рахункової помилки та за відсутності недобросовісності з боку останнього, у зв'язку з чим позовні вимоги до задоволення не підлягають.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1215 ЦК України передбачено випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню, зокрема, безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже виходячи з наведеного, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді