Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 408/5482/15-ц
Провадження № 22ц/782/506/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Авалян Н.М., Єрмакова Є.В.

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 06 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що у жовтні 2015 року від відповідача ОСОБА_3 їй стало відомо, що на вмовляння та погрози слідчого Комишана О.М., який розслідував кримінальну справу за фактом крадіжки майна позивача, яка відбулася 10 квітня 2015 року, відповідач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4, як свідки, дали свідчення про обставини цієї крадіжки, які не відповідають дійсності, а саме про те, що нібито позивач сама викрала своє майно. Такі відомості, повідомлені слідчому, як вважає позивач, принижує честь, гідність і ділову репутацію останньої, як громадянина та чесної, законослухняної людини, оскільки характер показань створює негативне враження і відношення до позивача та формують негативне уявлення у громадян і правоохоронних органах про позивача, як до непорядної, неправдивої людини яка здатна на обман. Наведені показання, як вважає позивач, є припущенням і неправдивою інформацією, які порочать ділову репутацію та принижують честь і гідність позивача, тому інформація, яка мається в матеріалах кримінальної провадження має бути визнана судом недостовірною та підлягає спростуванню шляхом повторного допиту відповідачів у якості свідків з участю захисника. Позивач зазначає, що внаслідок розповсюдження неправдивої інформації їй завдана моральна шкода, яка виражається, у тому числі душевних стражданнях у звязку з приниженням честі, гідності а також ділової репутації позивача. Просила суд визнати, що інформація, яка була надана слідчому стосовно того, що вона нібито сама скоїла у себе крадіжку, не відповідає дійсності, шкодить її діловій репутації як законослухняного громадянина та наносить шкоду її інтересам; зобовязати відповідачів навести спростування повідомленої слідчому неправдивої інформації про те, що позивач нібито в себе сама скоїла крадіжку шляхом дачі правдивих показань; стягнути з відповідачів в рівних частках компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень.

У подальшому позивач уточнила та доповнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідачів на її користь 22000грн. ; признати показання відповідачів брехливими які не відповідають дійсності.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 06 червня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення як необґрунтований.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, апелянт просила скасувати рішення суду першої інстанції та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції іншому судді.

Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися, відповідачі причини неявки суду не повідомили, від позивача на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі сторін

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що з позовної заяви позивача вбачається, що підставою цього позову послужили відомості, які відповідачі надали під час їх допиту в якості свідків у кримінальному провадженні № 0000099, відкритому за фактом вчинення 10 квітня 2015 року крадіжки товарно-матеріальних цінностей у позивача ОСОБА_2, де вони зазначали, що від місцевих мешканців їм стало відомо про те, що перед своїм відїздом ОСОБА_2 телевізор і тюнер, які нібито були у неї викрадені, віднесла ОСОБА_5. Дані відомості позивач вказує недостовірними, які на її переконання, принизили її честь, гідність, а також зашкодили її діловій репутації, у звязку з чим вона вимагає від суду визнати цю інформацію такою, що не відповідає дійсності, зобовязати відповідачів спростувати цю інформацію шляхом надання правдивих показів, а також вимагає від них відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, посилаючись на те, що у своїй позовній заяві позивач змішала до купи поняття честь, гідність та ділова репутація та не вказала, яким саме чином ці відомості формують негативне уявлення у громадян і в правоохоронних органах про те, що вона неправдива людина і здатна на обман, оскільки ці відомості відповідно до чинного процесуального законодавства не повинні розголошуватись, тим більше, що для перевірки та оцінки цих відомостей встановлений спеціальний порядок та враховуючи, що позивачем не надано суду доказів того, що відповідачі під час допиту їх у якості свідків у вказаному вище кримінальному провадженні навмисно надали такі відомості з метою її опорочення, приниження чи з інших підстав, дійшов висновку про те, що вимоги позивача судом не можуть бути розцінені як обґрунтовані, а тому вимоги позивача до відповідачів є безпідставними і у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції поспішно, без належного дотримання норм матеріального та процесуального права, повно та всебічно не дослідив і не оцінив обставини по справі та надані, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, що призвело до помилкового висновку щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.. 215 ЦПК України рішення суду складається з вступної частини, описової частини, мотивувальної частини та резолютивної частини.

Як вбачається з п.2 ч.1 ст.215 ЦПК України описова частина складається у тому числі із зазначення доказів, досліджених судом.

Відповідно до п.3 ст.215 ЦПК України мотивувальна частина складається у тому числі із зазначення мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази….

Зазначеним вимогам рішення першої інстанції не відповідає.

Як встановлено колегією суддів, описова частина рішення суду першої інстанції не містить зазначення доказів, досліджених судом. Само по собі посилання суду першої інстанції на те, що з позовної заяви позивача ОСОБА_2 вбачається, що підставою цього позову послужили відомості, які відповідачі надали під час їх допиту у якості свідків у кримінальному провадженні № 0000099, відкритому за фактом вчинення 10 квітня 2015 року крадіжки товарно-матеріальних цінностей у позивача ОСОБА_2, не може бути оцінено, як дослідження судом наданих позивачем доказів в обґрунтування позову.

Посилання суду першої інстанції на норми чинного законодавства про те, що отримані слідчим у кримінальному провадження відомості від свідків не повинні розголошуватись, не може вважатися встановленням судом першої інстанції обставин щодо наявності чи відсутності розголошення цих відомостей.

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції на адресу начальника Біловодського ВП ГУНП в Луганській області неодноразово направлялися запити щодо надання матеріалів кримінального провадження № 0000099 від 10.04.2015 року для огляду в судовому засіданні, а.а.с.158,169.

Як вбачається з відповіді начальника Біловодського ВП ГУНП в Луганській області на запит суду матеріали кримінального провадження № 0000099 від 10.04.2015 року за фактом крадіжки майна у ОСОБА_2, передбаченого ч.3 ст.185 КК України були спрямовані на адресу суду, а.с.170.

Між тим, описова та мотивувальна частини рішення суду першої інстанції не містять посилання на дослідження матеріалів кримінального провадження та висновків щодо встановлення наявності або відсутності фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача щодо наявності у зазначеному кримінальному провадження свідчень відповідачів, допитаних слідчим у якості свідків.

На підставі зазначеного, з урахуванням вимог ст..213 ЦПК України, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Щодо вирішення справи по суті позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За доводами позовної заяви позивач ОСОБА_2 вважає показання відповідачів, наданих останніми у якості свідків у кримінальному провадження за фактом крадіжки належного позивачеві майна, є припущенням і неправдивою інформацією, які порочать ділову репутацію та принижують честь і гідність позивача, оскільки характер показань створює негативне враження і відношення до позивача та формують негативне уявлення у громадян і правоохоронних органах про позивача.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що Біловодським РВ ГУМВС України у Луганській області за повідомленням позивача ОСОБА_2 про те, що 10.04.2015року в період з 10-00 до 18-00 невідомі особи таємно викрали майно з будинку останньої, проведено перевірку за результатами якої дане повідомлення внесено до журналу ЄО № 449 від 24.04.2015року по факту крадіжки та приєднано до ЄРДР № 0000099 від 10.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, наразі триває досудове розслідування, а.с.48.

Також, з матеріалів справи вбачається, що під час проведення досудового розслідування, внесеного до ЄРДР № 0000099 від 10.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у якості свідків дійсно були допитані ОСОБА_3, а.а.с.185,186, та ОСОБА_4, а.а.с 187, 188.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча ю одній особі. Поширення інформації також є вивішування ( демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Проте не може вважатись поширенням інформації, як обов'язковий елемент юридичного складу правопорушення, повідомлення інформації особою під час її допиту як свідка у кримінальній справі, оскільки законодавством встановлений інший вид юридичної відповідальності для такої особи у випадку надання нею завідомо неправдивих показань, про що свідок попереджається у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у даній справі є наявність складу юридичного правопорушення щодо поваги до гідності, честі та ділової репутації позивача та наявність сукупних обставин складу цього юридичного правопорушення, при цьому позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації та повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, а відповідач довести, що поширена інформація є достовірною.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 інформацію щодо допиту у якості свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідачів у даній справі, та зміст наданих останніми відомостей щодо крадіжки майна позивача, остання отримала від відповідача ОСОБА_3 у жовтні 2015року.

Відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України, прийнятого Верховною Радою України 13.04.2012, який набрав чинності 19.11.2012 встановлено, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.Як свідок особа може бути викликана і допитана лише після початку досудового рослідування.

Свідок надає інформацію у кримінальному проваджені тільки щодо тих фактів, які він сприймав особисто, за винятком обставин, передбачених ст.97 КПК України, ( показання з чужих слів).

Відповідно до ч.1 ст.97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке грунтується на поясненні іншої особи.

Як вбачається з протоколів допиту від 14.07.2015 року свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . а.а.с. 185-188, останні показання щодо обставин крадіжки майна позивача надавали з чужих слів, що не суперечить положенням ч.1 ст.97 КПК України.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, відомості, повідомлені слідчому відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 принижують її честь, гідність і ділову репутацію як громадянина та чесної законослухняної людини, при цьому будь-яких посилань або зазначення доказів щодо поширення інформації, тобто доведення відповідачами цих відомостей, окрім слідчого, до відома хоча б одній третій особі позивачем не зазначено, з матеріалів справи не вбачається та колегією суддів не встановлено.

Доказів негативного уявлення громадян і правоохоронних органів на підставі показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наданих в межах кримінального провадження про те, що позивач неправдива людина і здатна на обман, як зазначає позивач у позовній заяві, останньою суду не надано та з матеріалів справи не вбачається

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оспорювана позивачем інформація, яку відповідачі повідомили слідчому під час їх допиту 14.07.2015 року - посадовій особі Біловодського РВ ГУМВС України у Луганській області, яка наділена законом повноваженнями перевірити цю інформацію на достовірність, не підлягає доведенню на достовірність та спростуванню в обраний позивачем спосіб у порядку цивільного судочинства, оскільки законодавством встановлений інший вид юридичної відповідальності свідка у випадку надання останнім завідомо неправдивих показань, про що свідок попереджається у встановленому законом порядку, а тому підстави щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання інформації, яка була надана слідчому відповідачами стосовно того, що вона нібито сама скоїла у себе крадіжку, такою, що не відповідає дійсності, шкодить її діловій репутації як законослухняного громадянина та наносить шкоду її інтересам; признання цих показань брехливими та такими, що не відповідають дійсності та зобовязання відповідачів навести спростування повідомленої слідчому неправдивої інформації шляхом дачі правдивих показань, відсутні.

Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення компенсації моральної шкоди, завданої відповідачами внаслідок розповсюдження неправдивої інформації у звязку з приниженням честі, гідності, а також ділової репутації ОСОБА_2, (за доводами позовної заяви), оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Переглянувши рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, як незаконного та необґрунтованого, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, на підставі ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з інших вищезазначених підстав.

Що ж стосується направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції іншому судді, за вимогами апеляційної скарги, то зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до ст..307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд не має повноважень на повернення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 06 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, відмовити з інших підстав

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: