06.02.2017 227/1986/16-ц
30 січня 2017 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Здоровиці О.В.
при секретарі Сисенко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні,
Ухвалою суду від 25.08.2016 року у справі, за заявою позивача, було замінено відповідача УМВС України в Донецькій області на належного відповідача - УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області.
В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує і просив задовольнити їх в повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.
Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.
Відповідач, будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився. Про причини своєї неявки не повідомив. Будь-яких заяв, які б свідчили про те, що відповідач просить відкласти розгляд справи у зв»язку з існуванням поважних причин неявки до суду, не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши відповідачу копію рішення суду для відома.
Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються Кодексом законів України про працю.
Позивачка ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області, де працювала оператором комп'ютерного набору центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міста Добропілля, Добропільського та Олександрівського районів (на правах відділення м. Добропілля) УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
06 листопада 2015 року ОСОБА_1, наказом № 348 о/с від 06.11.2015 року було звільнено з роботи за ч.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку з ліквідацією установи, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.19-21).
Інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить, що відповідач УДАІ ГУМВС України в Донецькій області є юридичною особою, державною установою і з 10.12.2015 року, на момент розгляду справи, перебуває в стані припинення (а.с.60-63).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачу при звільненні були нараховані суми, в тому числі і вихідна допомога відповідно до ст.44 КЗпП України. Але, вказані, при звільнені суми, в день звільнення виплачено не було.
Позивачкою зазначається, що в день звільнення їй не була виплачена вихідна допомога у розмірі 2490,41 грн.. Вказана сума фактично була виплачена останній 10 березня 2016 року.
Листом голови ліквідаційної комісії УДАЇ ГУМВ України в Донецькій області від 12.02.2016 року № Г-21кц/18/02-2016 (а.с.9), який був адресований позивачці у відповідь на її скаргу від 27.01.2016 року, підтверджується факт нарахування ОСОБА_1 вихідної допомоги, відповідно до ст.44 КЗпП України, в сумі 3093,68 грн.
Зі змісту вищевказаного листа також вбачається, що станом на 08.02.2016 року розрахуватися в повному обсязі зі звільненими працівниками не є можливим, так як коштів з державного бюджету щодо розрахунків зі звільненими працівниками не надходило.
Позивачка в своєму позові наполягає на тому, що повний розрахунок при звільненні їй було здійснено 10.03.2016 року.
З виписки філії Донецького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України № 1464 від 24.04.2016 року по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с.14-16) вбачається, що зарплата та матеріальна допомога за червень 2015 року в сумі 2490,41 грн. була зарахована лише 10.03.2016 року.
Таким чином вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачкою був проведений 10.03.2016 року.
Відповідно до ст..47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст..116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Ні позивачем, ані відповідачем суду не надано доказів, які б підтверджували склад та розмір сум, належних позивачу при звільненні.
При цьому, суд зазначає, що відповідач, отримавши позовну заяву, будь-яких заперечень проти позову суду не надав.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні доведено, що повний розрахунок при звільненні відповідач провів з нею 10.03.2016 року в сумі 2490,41 грн., що підтверджується письмовими доказами, які зазначалися раніше.
Відповідно до ст..117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Судом встановлено, що позивачку було звільнено 06.11.2015 року.
Відповідно до ст.116 КЗпП України, в день звільнення відповідач повинен був провести розрахунок з позивачем, але суму належних до сплати при звільненні коштів в розмірі 2490,41 грн. відповідач сплатив позивачу лише 10.03.2016 року, що підтверджується зібраними доказами.
Вказані обставини відповідачем не оспорювались.
Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні позивача становить з 06.11.2015 року по 10.03.2016 року.
Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передають місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Відповідно до п.8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.
Довідкою про доходи ОСОБА_1.(а.с.13) підтверджується розмір заробітку, який позивач отримував протягом роботи у відповідача з січня 2015 року по листопад 2015 року.
Відповідачем відомостей щодо кількості робочих днів позивача за період вересень-жовтень 2015 року суду надано не було.
Враховуючи наведене, середньоденна заробітна плата позивача складає: 2593,50 грн. (вересень 2015 року) +3593,85грн. (жовтень 2015 року) : 44 робочі дні за два місяці (22 робочі дні у вересні 2015 року та 22 робочі дні у жовтні 2015 року) = 140,62 грн.
Згідно ч.1, 2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь особи, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Ч.3 ст.88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
При зверненні до суду позивач, згідно ст..5 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не сплачував, так як був звільнений від його сплати.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 8 липня 2011 року «Про судовий збір».
Враховуючи наведене, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 гривень.
Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні - задовольнити.
Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.(п'ятсот п'ятдесят одна гривна 20 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення, не пізніше трьох днів з дня його проголошення, направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 30 січня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 06 лютого 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця