АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 755/4748/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Астахова О.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8540/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Дука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Комунального концерну «Центр комунального сервісу», треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою, розподілу особових рахунків, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення сторін, представників, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів у якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 виділивши їй у користування кімнату площею 11,6 кв.м., приміщення загального користування залишити у спільному користуванні співвласників, у користуванні відповідачів залишити житлові кімнати площею 11,7 кв.м, 12,7 кв. м. та 18,0 кв.м. Зобов'язати Житлову ремонтно-експлуатаційну організацію № 412 Дніпровського району м. Києва розподілити і відкрити на її ім'я окремий особовий рахунок по сплаті комунальних послуг у вказаній квартирі. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати по оплаті судового збору.

Під час судового розгляду представник позивача змінила позовні вимоги в частині розподілу особового рахунку по спірній квартирі на оплату житлово-комунальних послуг та просила покласти зобов'язання на Комунальне підприємство Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Мотивуючи вимоги тим, що вказана квартира належить на праві спільної часткової власності у рівних долях їй, її сину - ОСОБА_5, її батькам - ОСОБА_3, ОСОБА_2. сестрі - ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією.

Квартира АДРЕСА_1, має загальну площу 79,6 кв.м. та складається з 4-х кімнат житловою площею 54,00 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 12,7 кв.м, друга кімната - 18,0 кв.м., третя кімната -11,6 кв.м., четверта кімната 11,7 кв.м., кухня - 8,5 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м, ванна кімната - 2,6 кв. м., коридор - 13,5 кв.м.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2005 року було затверджено мирову угоду між сторонами, згідно з якою позивачу та відповідачу ОСОБА_5 було виділено у користування кімнати житловою площею 18,0 та 11,6 кв.м. Відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для проживання виділено кімнати 11,7 та 12,7 кв. м.

У період спільного проживання у цій квартирі у позивача з її батьками, які займають кімнату площею 11,7 кв.м. та ОСОБА_4, яка разом із своїми двома малолітніми дітьми займає кімнату 12,7 кв.м склалися неприязні стосунки, мали місце конфлікти, вона разом із своїм чоловіком та малолітнім сином ОСОБА_9 була вимушена звертатися до правоохоронних органів.

Крім того, між сторонами існує спір щодо розміру та порядку утримання спільного майно, що змушує її звернутись із даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.07.2016 року залучено в якості третіх осіб Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві Державної адміністрації, ОСОБА_6.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.08.2016 року за клопотанням позивача відповідно до положень ст. 33 ЦПК України було замінено первісного відповідача Житлову ремонтно-експлуатаційну організацію № 412 Дніпровського району м. Києва на Керуючу компанію з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 року за клопотанням позивача відповідно до положень ст. 33ЦПК України було залучено в якості співвідповідача Комунальний Концерн «Центр комунального сервісу».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Комунального концерну «Центр комунального сервісу», треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою, розподілу особових рахунків - залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що на даний час між сторонами існує спір щодо розміру та порядку утримання спільного майно, мирним шляхом дане питання врегулювати неможливо через неприязні стосунки між сторонами, у зв'язку з чим постало питання про розподіл особових рахунків по утриманню квартири відповідно до розподілу житлової площі. Суд неправомірно відмовив у задоволені позову, його висновки щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримала.

Відповідачі та їх представник доводи скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ст.358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість і рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Тобто, при вирішенні даної категорії справ потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності у рівних долях позивачу ОСОБА_1, та відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 24.12.1998 року.

Сторони по справі являються співвласниками по 1/5 частині квартири АДРЕСА_1.

За даними технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається із чотирьох кімнат житловою площею 54,0 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 12,7 кв.м, друга кімната - 18,0 кв.м., третя кімната - 11,6 кв.м., четверта кімната 11,7 кв. м., кухня - 8,5 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м, ванна кімната - 2,6 кв. м., коридор-13,5 кв.м.

За даними довідки форми 3 виданої Комунальним Концерном «Центр Комунального сервісу» від 01.07.2016 року № 65, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані вісім осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, та малолітні ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.54).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2005 року було затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_12 в особі представника ОСОБА_13 - з іншої, згідно з якою позивачу та відповідачу ОСОБА_5 було виділено у користування кімнати житловою площею 18,0 та 11,6 кв.м.

Відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для проживання виділено кімнати 11,7 та 12,7 кв. м.

Мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, тому на її підставі виникають цивільно-правові зобов'язання.

Після укладення мирової угоди, порядок користування квартирою між сторонами не змінився. Позивач користується тією ж кімнатою 11,6, а її син, який вже став повнолітнім кімнатою 18 квадратних метрів.

Судом було встановлено, що позивачці ні хто не вчиняє перешкод в користуванні кімнатою 11. 6 кв.м., її син, який користується іншою кімнатою 18 квадратних метрів її права щодо порядку користування житлом не порушує.

Також судом встановлено, що на ім'я позивача не може бути відкрито окремий рахунок на кімнату 11. 6 кв.м., яка не відповідає її частці в праві власності.

Частки сторін у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 є рівними, по 1/5 частині, і відповідно до своєї частки позивач має нести витрати по утриманню спільного майна, для чого поділу особових рахунків не потребується.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог та їх недоведеність відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те. що між сторонами існує спір, щодо оплати вартості витрат на утримання квартири, яка перебуває у спільній частковій власності правового значення для вирішення даного спору не мають, оскільки всі співвласники зобов'язані нести витрати пропорційно їх частці у спільній власності, тобто позивачка зобов'язана сплачувати 1/5 частину від всіх витрат на утримання житла.

Належних та допустимих доказів порушення прав позивача відповідачами по справі з приводу її права на користування житлом суду надано не було.

Представник позивача не заперечувала в судовому засіданні, що позивачу не вчиняються перешкоди в користуванні кімнатою 11,6 кв.м., яка вже виділялась останній за умовами мирової угоди. Син позивача, якому разом з матір'ю виділялось 2 кімнати прав позивача не порушує.

Порядок користування квартирою після затвердження мирової угоди не змінився. Таким чином позивач не довела порушення своїх прав, а відповідно до ст. 3 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягає лише порушене право.

Так, як спір між сторонами, щодо порядку користування спірною квартирою був вирішений затвердженою судом мировою угодою, з часу укладення якої порядок користування квартирою не змінився і позивач просить виділити їй в користування ту ж кімнату, якою вона має право користуватись і за мировою угодою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог.

Інші доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді: