Номер провадження: 22-ц/785/1206/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Маяк» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08 листопада 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0324, укладений між ОСОБА_2 і СВК «Маяк» 15 березня 2015 року та зареєстрований реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеській області; зобовязати СВК «Маяк» повернути ОСОБА_2, як безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 2,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:0324, яка належить їй на праві приватної власності.

Обґрунтовуючи уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 2,83 га, яка належить їй на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВТІ № 260955, виданого державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3 25.06.2013 року.

Вважає, що договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та СВК «Маяк» 15 березня 2015 року та зареєстрований реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеської області не відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі» в звязку з відсутністю в договорі всіх істотних умов: невизначена орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; відсутні умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; відсутні існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; відсутня відповідальність сторін, яка закріплена Законом «Про оренду землі»; відсутні умови передачі у заставу та внесення до статного фонду права оренди земельної ділянки.

У звязку з чим, позивач просив визнати договір недійсним та на підставі ст. 1212-1215 ЦК України зобовязати відповідача повернути позивачу безпідставно набуте майно у вигляді відповідної земельні ділянки.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 08 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, складеного 25.06.2013 року державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 прийняла спадщину від ОСОБА_4, яка складається з земельної ділянки площею 2,83 гектарів, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 296065, виданого на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області № 699 від 22.11.2014 року та зареєстрованого 13.06.2005 року Кілійським районним відділом земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 75, кадастровий номер :01:002:0324.

15.03.2015 року між ОСОБА_2 та СВК «Маяк» укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки площею 2,83 га з кадастровим номером :01:002:0324 та також складено акт приймання - передачі земельної ділянки в оренду, який датовано 15.03.2015 року.

21.04.2015 року реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції зареєстровано за СВК «Маяк» право оренди земельної ділянки площею 2,83 га з кадастровим номером :01:002:0324 на підставі договору оренди від 15.03.2015 року.

Про реєстрацію видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 36568835 від 21.04.2015 року.

13 травня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області прийнято рішення про відмову у державній реєстрації іншого речового права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0324 за товариством з обмеженою відповідальністю «Південь агро холдинг» у звязку з тим, що заявлене право оренди вже зареєстровано на підставі договору оренди землі від 15.03.2015 року.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або зниження обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4, 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі зазначаються інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобовязань сторін, порядок страхування обєкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення обєкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди тощо.

Невідємною частиною договору є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання передачі обєкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Позивач зазначає, що в п. 5 договору оренди зазначена грошова оцінка земельної ділянки 76,382 грн., визначення якої він не замовляв. В той же час позивач не оспорює зазначену оцінку. Зазначене положення договору не віднесене до категорії істотних умов договору оренди, визначених в ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, а тому необхідності узгоджувати й зазначати такі умови в договорі не було обовязковим. Вказана оцінка була визначена відповідним територіальним органом Держземагенства за запитом СВК «Маяк».

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

В п. 9 спірного договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься орендарем щорічно з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених законодавством та затвердженими Кабінетом Міністрів України формами у грошовій або натуральної формах 2,292 грн., але не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (яка визначена в п. 5 договору в сумі 76,382 грн.)

Згідно п. 10 договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Відповідно до п. 11 договору орендна плата вноситься після збирання врожаю два рази на рік.

Пунктом 13 договору передбачено умови перегляду розміру орендної плати.

Згідно п. 41 договору за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Отже, у спірному договорі наявна така істотна умова як орендна плата, розмір якої визначений в грошовій сумі, яка розраховується в розмірі не менш 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахування коефіцієнтів індексації, яка вноситься у грошовій або натуральній формі після збирання врожаю два рази на рік, випадки перегляду орендної плати.

Умови та строки передачі земельної ділянки орендарю, про відсутність яких стверджує позивач, врегульовані наступними положеннями договору: п. 18- 20 договору, відповідно до яких передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 3-денний строк після державної реєстрації договору за актом її приймання передачі; п. 29 договору, відповідно до якого орендодавець зобовязаний в триденний строк після реєстрації договору передати в користування та володіння орендарю земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору та придатному для використання за цільовим призначенням.

Актом приймання передачі земельної ділянки, складеного ОСОБА_2 та СВК «Маяк», передача земельної ділянки здійснена 15.03.2015 року, що не суперечить п. 29 договору, яким визначено граничний строк виконання умови передачі земельної ділянки, а також відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про оренду землі».

Доводи апеляційної скарги про невідповідність зазначених в п. 28, 29 спірного договору прав та обовязків орендодавця правам, визначеним в ст. ст. 24-25 Закону України «Про оренду землі», як на підставу визнання договору оренди землі недійсним є безпідставними, оскільки положення ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, не передбачає перелік прав орендодавця в якості істотних умов договору оренди землі.

Наявність акту винесення в натурі меж земельної ділянки, яка надається в оренду, є обовязковою лише в разі, якщо земельна ділянка виділяється окремо. Земельна ділянка позивача обробляється й використовується в єдиному масиві з ділянками інших осіб які передали їх у користування на умовах оренди до СВК «Маяк» і, відповідно, унеможливлює визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Судом також було встановлено, що в спірному договорі оренди землі відсутня істотна умова передбачена ст. 15 Закону України «Про оренду землі» - не визначені умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторонами було досягнуто згоди з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) в звязку з чим підстави для задоволення позову з зазначених підстав відсутні, але встановлена відсутність в спірному договорі таких істотних умов як відповідальність за несплату орендної плати, а також умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

У спорі про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності в ньому істотних умов, необхідною передумовою для задоволення позову є доведення позивачем факту дійсного порушення права орендодавця у звязку з відсутністю в договорі таких умов, а також того, в чому конкретно полягає порушення його законних прав.

Разом з тим, позивачем, який є орендодавцем, не наведено обставин, які свідчать про дійсне порушення його законних прав внаслідок відсутності в договорі оренди вищезазначених істотних умов, тобто наявність підстав для захисту порушеного права, передбачених ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, як необхідної умови для визнання відповідного договору оренди недійсним.

Також позивачем не надано доказів порушення його законних прав як орендодавця внаслідок відсутності в договорі такої істотної умови, як передача в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, відсутність якої може обмежувати права орендаря а не орендодавця.

Судом встановлено, що під час підписання спірного договору оренди позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було спрямоване на укладання договору.

Посилання апеляційної скарги на те, що державна реєстрація спірного договору оренди здійснена СВК «Маяк» без її згоди та волевиявлення, не заслуговують на увагу, оскільки своє волевиявлення на укладення договору учасник (сторона) правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_2 не підписувала спірний договір оренди є недоведеними.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_5

ОСОБА_6