Головуючий у 1-ій інстанції Бакуменко А.В.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Агєєва О.В., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів.

Зазначав, що він як працівник КБ «ЖБК» з квітня 2016 року отримує заробітну плату через ПАТ КБ «ПриватБанк», картка № 008290. Працівник банку попередив його, що з даної картки будуть автоматично списуватись грошові кошти на погашення кредиту. Він звернувся з листом до Банку для роз'яснення списання та попередження банку стосовного того, що практика списання грошових коштів з картки є незаконною. Однак, у відповіді Банк зазначив, що всі списання є законними та обґрунтованими. Починаючи з 08.04.2016 року банк почав списувати з його заробітної картки грошові кошти, згідно з уточненою позовною заявою станом на 05.12.2016 року списано грошові кошти в сумі 15 562,04 грн. Просив суд визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з картки для виплат неправомірними та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 15 562,04 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки, щодо протиправного списання грошових коштів з заробітної картки, а відповідач не надав доказів законності цих дій. Судом також не були повністю з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення спору, а саме в матеріалах справи наявні докази відповідача, що містять розбіжності.

В своїх відповідях від 31.03.2016 року та 24.06.2016 року відповідач посилався на п. п. 1.1.3.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якими він має право проводити договірне списання з усіх інших рахунків, відкритих в банку. В той же час, відповідач надав до суду копію Умов та Правил надання банківських послуг, в яких вказаний пункт відсутній взагалі та при вирішенні справи суд застосував саме ці Умови та посилався на пункт 5.6 «Правил користування платіжною карткою», який дозволяє банку проводити договірне списання. На його думку, таке договірне списання не є безспірним, на що він наполягав в заяві про уточнення (збільшення) позовних вимог від 24.10.2016 року.

Крім того, в Умовах пункт 4.6, який регулює договірне списання і в якому йдеться мова про те, що клієнт доручає банку здійснювати списування грошових коштів з рахунків клієнта, яке повинно оформлюватися меморіальним ордером. Однак, такий документ між сторонами не укладався та не доданий до матеріалів справи, що також вказує на безпідставність спірного списання. У самій заяві від 03.07.2006 року, зазначається, що погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення на карту грошових коштів клієнтом так і списанням коштів з дебетної карти. При цьому не було вказано конкретно з якої саме картки може здійснюватися списання.

У зв'язку з чим вважає, що у відповідача не було законних підстав на списання грошових коштів з його рахунку та не доведено це в суді належними доказами.

На його думку, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину, не можу бути перешкодою для неврахування інтересів позивача при вирішення спору.

Зазначає, що судом першої інстанції не застосована позовна давність, в той час як ним усно було заявлено про її застосування, оскільки відповідачем пропущений строк позовної давності, але ця обставина судом не розглядалась, а в рішенні зазначено, що застосування позовної давності в даному спорі не має значення.

Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 03.07.2006 року було укладено кредитний договір. При укладанні даного договору ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами.

На сьогоднішній час за вищезазначеним кредитним договором існує заборгованість на суму 52 187,56 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що при укладанні кредитного договору позивач погодився на таку умову, як списання грошових коштів з інших карток, відкритих в даному банку на його ім'я, а також з того, що позивач кредитний договір не оспорював та не визнавав його недійсним.

З вказаним висновку суду можливо погодитися, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як визначено у ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. (ст. 627 ЦК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 03.07.2007 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» Кредитний договір, отримавши грошові кошти в розмірі 1 700 грн. з базовою процентною ставкою 36%. Порядок списання заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту, так і списання Банком коштів з дебетної карти.

Також в заяві зазначено, що підписавши вказану заяву позичальник погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. (а. с. 46)

Частина 1 статті 634 ЦК України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно частині 2 цієї статті договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, підписавши вказану заяву, позивач уклав договір приєднання, а сторони цього договору в належній формі досягли усіх істотних умов договору.

Пунктом 5.6 «Правил користування платіжною карткою» (розділ ІІ Умов та Правил надання банківських послуг) передбачено, що держатель поручає банку списувати з любого рахунку, відкритому у банку, зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу с метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, в тому числі мінімального обов'язкового платежу, якщо мінімальний обов'язковий платіж вказаний в заяві клієнта та в пам'ятці клієнта, а також списання помилково перерахованих сум, по яким держатель не є належним отримувачем.

Посилання позивача на п. 4.6 Умов не спростовує правомірності дій банку щодо списання грошових коштів з картки, на яку позивачу перераховувалася заробітна плата.

Оскільки банк списував кошти на погашення кредиту з зарплатної карти, яка була відкрита у ПриватБанку, тому вказані дії є таким, що ґрунтуються на законі та умовах договору.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: О.В. Агєєв

В.М. Новосядла