Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/231/17 Головуючий у 1 інстанції: Васильченка В.В.
Є.У.№ 318/1252/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, територіальної громади в особі Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок, усунення перешкод в реалізації права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності, яке видане Кам'янсько-Дніпровським міськвиконкомом 10 березня 1982 року та зареєстрованого ЗМБТІ за № 3396. 10.11.1990 року між ним та ОСОБА_4 було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу вказаного будинку, за яким ОСОБА_3 продав а ОСОБА_4 придбав житловий будинок з господарськими забудовами АДРЕСА_1. Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду договір купівлі-продажу вказаного будинку був визнаний недійсним. Підставою недійсності правочину став той факт, що рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду ОСОБА_3 визнаний недієздатним з 1990 року. У 2002 році Кам'янсько-Дніпровський районний суд вирішив питання реституції: рішенням суду від 04.10.2002 року по справі № 2-400, зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 та дітей, які мешкають з ними, передати житловий будинок з надвірними забудовами ОСОБА_3 в момент передачі йому будинку, виплатити подружжю ОСОБА_5 одноразово 25,805 грн. 70 коп. або суму за вищевказане майно станом на момент виконання даного рішення. З часу постановления вказаних рішень ОСОБА_3 намагається отримати правовстановлюючі документи, що підтвержують його право власності на вказаний будинок.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати за ним права власності на будинок.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Позивач в своєму позові визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1; усунути перешкоди в реалізації права власності ОСОБА_3 шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6; постановити рішення, яким виселити житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6; зобов'язати виконавчий комітет Кам'янсько-Дніпровської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що право власності позивача не оспорюється.

Так, судом було встановлено, що рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 27.10.1997 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії Запорізького обласного суду від 27.11.1997 року ОСОБА_3 був визнаний недієздатним з лютого 1990 року. Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 22.12.1998 р. за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним вимоги позивача задоволено, визнано договір купівлі-продажу від 10.11.1990 року недійсним. Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 04.10.2002 р. зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та проживаючих з ними дітей передати житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 25 805 грн. 70 коп. ОСОБА_8, а ОСОБА_8 на момент передачі йому будинку, виплатити одноразово подружжю ОСОБА_5 25 805 грн. 70 коп. або суму за вищевказане майно станом на момент виконання даного рішення. Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 09.06.2004 року ОСОБА_3 було поновлено у дієздатності. Заочним рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 21.12.2005 року задоволено позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та визнано недійсною реєстрацію місця проживання відповідача в житловому будинку АДРЕСА_1. Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 17.02.2015 року задоволено позов ОСОБА_3, про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1; та вселення ОСОБА_3 до зазначеного житлового будинку.

Дослідивши зазначені судові рішення, які мають преюдиційне значення для розгляду даної справи, суд дійшов висновку, що після визнання договору купівлі-продажу недійсним, ОСОБА_3 повністю поновлено у правах власника спірного житлового будинку.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду.

З договору купівлі- продажу від 10.11.1999 року вбачається, що ОСОБА_3 продав , а ОСОБА_4 придбав спірний житловий будинок.

При цьому у даному договорі зазначено, що ОСОБА_3 жилий будинок належить на праві власності , яке підтверджується свідоцтвом про право особистої власності, виданим К-Дніпровським міськвиконкомом 10 березня 1982 року та зареєстрованим в Запорізькому МБТІ за № 3396.

Зазначене свідоцтво не було оспорене, або визнане недійсним та не було скасоване, а відтак перешкод для висновку про наявність у позивача права власності після визнання недійсним договору купівлі-продажу не існує.

Та обставина, що нотаріусом не повернений зазначений документ власникові після визнання недійсним договору купівлі-продажу, не є підставою для повторного визнання за позивачем права власності на підставі судового рішення.

Жодних переконливих доказів на підтвердження неможливості отримати цей документ або його дублікат, - позивачем не надано.

Також судом першої інстанції правильно було вирішено питання щодо відмови у решті позовних вимог.

Так, позивач просив зняти відповідачів з реєстрації та виселити ОСОБА_6

Як правильно зазначив суд, за ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: передбачено реєстрацію місця проживання особи, а саме: «Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання». Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідачі як на час звернення позивача до суду, так і на час ухвалення судового рішення, проживали у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27.01.2016 року було відстрочено виконання рішення Кам'янка-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.02.2015 року по справі № 318/140/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4„ ОСОБА_5 про вселення та виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 строком на 1 рік до 19.11.2016 р.

Тобто, відповідачі до 19.11.2016 року мали право проживати та бути зареєстрованими у даному будинку, в тому числі відповідач ОСОБА_6, який, як зазначили інші відповідачі, народився у цьому будинку, а наразі є інвалідом та знаходиться під батьківською опікою. Зазначені обставини не опсорюються позивачем.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: