АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/636/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Поливач Л.Д.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», третя особа: ОСОБА_6 про припинення договору поруки.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк», третя особа ОСОБА_6 про припинення правовідношення поруки за договором поруки № КЗН1АА00000143 від 21 квітня 2008 року, укладеного між нею та ПАТ КБ «Приват Банк», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 квітня 2008 року між сторонами укладено договір поруки № КЗН1АА00000143 до кредитного-заставного договору № КЗН1АА00000143 від 21.04.2008, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою ОСОБА_6 зі строком виконання кредитного договору до 20 квітня 2011 року, за умовами якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором - ПАТ КБ «Приват Банк» за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник - ОСОБА_6 в повному обсязі таких зобов'язань. Згідно з п. 16 договору поруки за цим договором забезпечуються вимоги щодо сплати боржником кожного і всіх його зобов'язань за кредитно-заставним договором у такому розмірі, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитно-заставному договорі від 21 квітня 2008 року, тобто у тому значенні, як це було визначено за спільною згодою сторін договору поруки у п.п. 1. 2, 16. У жовтні 2015 року позивач отримала від відповідача повідомлення про те, що на даний час третя особа у порушення законодавства та умов договору не погасив заборгованість по кредитно-заставному договору та відсоткам за його використання, у зв'язку з чим банк вимагає від позивача як поручителя погасити прострочену заборгованість, яка складає 110 677,73 грн., у тому числі: 14 059,72 грн. - заборгованість за кредитом, 10 232,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 86 385, 18 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором. Процентна ставка за користування кредитом відповідно до п. 17. 1.6 кредитно-заставного договору становила 21,84 % річних, а відповідно до повідомлення та наданого розрахунку вбачається, що з 01 лютого 2009 року процентна ставка за користування кредитом змінилась, і з цього часу вона становить 26, 4% річних. Про вчинення вказаних змін істотних умов кредитно-заставного договору позивача не було повідомлено і згоду на зміну істотних умов кредитно-заставного договору позивач як поручитель не надавала. Вважає, що підвищення розміру процентів без її згоди призвело до збільшення обсягу відповідальності позивача як поручителя, у зв'язку з чим позивач просила суд припинити вказані правовідношення поруки.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», третя особа: ОСОБА_6 про припинення договору поруки задоволено. Визнано договір поруки № КЗН1АА00000143 від 21.04.2008, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_5 - припиненим. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник відповідача подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховано застереження у пункту 6.3.1. кредитно-заставного договору, виходячи із змісту якого кредитор в односторонньому порядку має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. Отримання згоди поручителя на зміну відсоткової ставки за кредитним договором даним пунктом не передбачено, а тому визнання договору поруки припиненим з підстав підвищення відсоткової ставки за користування кредитом є незаконним.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитно-заставний договору № КЗН1АА00000143 від 21 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та третьою особою ОСОБА_6 банк надав останньому кредит у розмірі 58 702,38 грн. строком до 20 квітня 2011 року зі сплатою відсотків у розмірі 21,84% річних для придбання автомобіля, оплати страхових платежів, оплати коштів за реєстрації предмету застави в державному реєстрі, оплати винагороди за надання фінансового інструменту (а.с. 14-16).

Пунктом 15.2 кредитно-заставного договору передбачено, що договір може бути змінений за згодою сторін, а також у випадку, встановленому у ньому.

За умовами пункту п. 6.3.1 вказаного кредитно - заставного договору - банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше, ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (за статисткою НБУ). При цьому, банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором між ОСОБА_5 (поручитель) і ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір поруки від 21 квітня 2008 року (а. с. 13).

Відповідно до п. 13 договору поруки зміни і доповнення за цим договором вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді шляхом укладення відповідно додаткової угоди.

У жовтні 2015 року позивач отримала від банку повідомлення про те, що позичальник у порушення законодавства та умов договору не погасив заборгованість по кредитно-заставному договору та відсоткам за його використання, що має відображення у розрахунку заборгованості за даним кредитно-заставним договором (а.с. 19). Повідомлення містило вимогу до поручителя про погашення простроченої заборгованість в сумі 110 677,73 грн., з яких: 14 059,72 грн. - заборгованість за кредитом, 10 232,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 86 385,18 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором.

Із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за вказаним кредитно-заставним договором вбачається, що з 21 квітня 2008 року по 29 січня 2009 року включно процентна ставка за користування кредитом становила 21,84 % річних (а.с. 17-18), що відповідає умовам кредитно-заставного договору (п.п. 17.1.6. цього договору). Проте, з 01 лютого 2009 року процентна ставка за користування кредитом змінена, і з цього часу вона становить 26,4% річних (а.с. 17-18).

Згода ОСОБА_5 на внесення зазначених змін і доповнень до основного договору отримана не була, це питання з поручителем не узгоджувалось.

Отже, банком самостійно збільшено обсяг відповідальності, у тому числі поручителя.

Факт збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом в односторонньому порядку не заперечується кредитором ПАТ КБ «Приват Банк», про що свідчить переписка між банком та поручителем та доводами апеляційної скарги ( ас. 36-37, 44, 45).

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінки зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Порушення цих умов унаслідок яких збільшується відповідальність поручителя відповідно до частини першої статті 559 ЦК України тягне припинення поруки.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з умов договору поруки, що у пункті 13 договору чітко визначена необхідність узгодження з поручителем змін і доповнень за цим договором в письмовому вигляді шляхом укладення відповідно додаткової угоди.

За таких обставин, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що збільшення банком з 01 лютого 2009 року процентної ставка за користування кредитом без укладення додаткової угоди з поручителем призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_5

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право поручителя підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, виходячи з наступного.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 просила припинити правовідношення поруку за договором поруки.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, тягне припинення поруки.

Разом із тим помилковим є висновок суду про те, що права поручителя підлягають захисту шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 ЦК України та заявленим вимогам позивача.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції допустив помилку в застосуванні норм матеріального права, апеляційна скарга ПАТ «Комерційний банк «Приват Банк» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення, яким позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», третя особа: ОСОБА_6 про припинення правовідношення поруки за договором поруки № КЗН1АА00000143 від 21 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк» слід задовольнити частково шляхом визнання поруки за договором поруки від 21 квітня 2008 року № КЗН1АА00000143, укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк», припиненою з 01 лютого 2009 року.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, на відшкодування сплаченого судового збору слід стягнути на користь ОСОБА_5 з ПАТ «Комерційний банк «Приват Банк» - 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», третя особа: ОСОБА_6 про припинення правовідношення поруки за договором поруки № КЗН1АА00000143 від 21 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Визнати поруку за договором поруки від 21 квітня 2008 року № КЗН1АА00000143, укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк», припиненою з 01 лютого 2009 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: