ухвала

іменем україни

30 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Червинської М.Є., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Кадєтової О.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Котовської міської ради Одеської області, треті особи: Комунальне підприємство «Інвентаризатор», Управління Держземагентства у Котовському районі Одеської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно з договором дарування він набув від матері, ОСОБА_8, право власності на цілий житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці площею 348 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_7 є власником житлового будинку, що розташований на сусідній земельній ділянці по АДРЕСА_3

Рішенням Виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 15 березня 1974 року № 108 присадибна земельна ділянка їх батька, ОСОБА_9, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 600 кв. м, за його заявою була зменшена на 225,7 кв. м, у зв'язку з виділенням з неї земельної ділянки ОСОБА_7 для будівництва житлового будинку. Цим же рішенням із земель міського земельного фонду йому додатково виділено 99,3 кв. м. Загальна площа виділеної земельної ділянки ОСОБА_7 для будівництва житлового будинку склала 325 кв. м.

Як зазначив позивач, до 2013 року між земельними ділянками межа в натурі була визначена, але межові знаки не збереглися, огорожа була відсутня, оскільки вони з відповідачем дотримувалися добросусідських відносин та підтримували родинні стосунки.

У вересні 2013 року на відстані 0,55 м від стіни будинку позивача, без погодження з ним, відповідач встановив металевий паркан, чим порушив вимоги державних будівельних норм.

На даний час, як вказує позивач, він позбавлений можливості обслуговувати свій житловий будинок зі сторони, що межує з відповідачем, оскільки внаслідок встановлення металевого паркану заввишки 2,5 м, між ним та дахом будинку залишається 10 см, що унеможливлює доступ до горища житлового будинку.

Відповідно до технічної документації позивача ширина земельної ділянки, яка після розподілу була виділена для обслуговування його житлового будинку, складала 13,85 м. Відстань від стіни його житлового будинку до межі із земельною ділянкою ОСОБА_7 складала 1,62 м.

Позивач стверджує, що таке значне протиправне зменшення відповідачем розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, призводить до його руйнування. Протягом жовтня - листопада 2013 року він звертався зі скаргами та заявами до Котовської міської ради Одеської області, Управління архітектури та земельних відносин Котовської міської ради, Управління комунального господарства, Комунального підприємства «Інвентаризатор», Управління Держземагенства в Котовському районі Одеської області.

Позивачу стало відомо, що ОСОБА_7 отримав державний акт права власності на земельну ділянку. Однак з позивачем, як із суміжним землекористувачем межі земельної ділянки не погоджував, під час проведення геодезичної зйомки для приватизації земельної ділянки не були встановлені межові знаки.

На думку позивача, неправильне виконання раніше прийнятих рішень в бюро технічної інвентаризації під час виготовлення технічної документації, призвело до збільшення розміру земельної ділянки відповідача.

Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що відповідач навмисно зменшив розмір своєї земельної ділянки з боку суміжного землекористувача - ОСОБА_10 на 0,35 м та самовільно збільшив розмір гаражу в сторону межі з його, позивача, земельною ділянкою.

Згідно з рішенням Котовської міської ради від 15 березня 1974 року № 108, земельна ділянка загальною площею в 600 кв. м була зменшена на 225,7 кв. м для будівництва житлового будинку ОСОБА_7

У результаті розподілу земельна ділянка загальною площею в 600 кв. м зменшилась до 374,3 кв. м і, починаючи з 1974 року та до теперішнього часу, повинна складати 374,3 кв. м, однак після 1974 року зменшення розміру цієї земельної ділянки у встановлений законом спосіб не відбувалося.

Посилаючись на те, що відповідачем порушуються його права, як суміжного землекористувача, оскільки спільна межа земельних ділянок була порушена із значним відступом в сторону його земельної ділянки, позивач просив суд позов задовольнити та визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_7 на підставі рішення Котовської міської ради від 19 листопада 2008 року № 333-V та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_2, та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3;

зобов'язати ОСОБА_7 повернути до Котовської міської ради Одеської області державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданий на його ім'я 16 жовтня 2009 року в підтвердження права власності на присадибну земельну ділянку, площею 0,0330 га, що розташована по АДРЕСА_4

зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у здійсненні позивачем права користування земельною ділянкою, площею 360,19 кв. м, яка знаходиться по АДРЕСА_5 виділеної в користування на підставі рішення Виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 15 березня 1974 року № 108;

зобов'язати Котовську міську раду Одеської області внести зміни до рішення від 19 листопада 2008 року № 333-У, на підставі якого було збільшено розмір земельної ділянки ОСОБА_7 та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1;

відновити межі земельних ділянок відповідно до рішення Виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 15 березня 1974 року № 108;

після відновлення меж земельних ділянок зобов'язати Відділ Держземагентства в Котовському районі Одеської області внести відповідні зміни до Державного земельного кадастру;

зобов'язати відповідача перенести паркан на межу між їхніми земельними ділянками та відновити бетонне покриття на місці раніше встановленого ним паркану;

стягнути з відповідача витрати пов'язані розглядом справи у розмірі 3 442 грн 38 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року, позовну заяву задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_7 на підставі рішення Котовської міської ради від 19 листопада 2008 року № 333-V та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_2, та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3.

Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_6 перешкод у здійсненні ОСОБА_6 права користування земельною ділянкою, площею 11,8 кв. м по АДРЕСА_2

Відновлено межу між земельними ділянками по АДРЕСА_6 відповідно до рішення Виконавчого комітету Котовської міської Ради депутатів трудящих Одеської області від 15 березня1974 року № 108.

Зобов'язано ОСОБА_7 перенести паркан на відновлену межу між земельними ділянками по АДРЕСА_6.

В іншому відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати у справі в розмірі - 3 200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обгрунтовано виходили з того, що з урахуванням порушення прав землекористувача ОСОБА_6 він позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію прибудинкової земельної ділянки по АДРЕСА_7 згідно з рішенням Котовської міської ради від 21 листопада 2012 року № 313-УІ, оскільки частина належної йому земельної ділянки площею 11,8 кв. м уже включена до складу приватизованої земельної ділянки по АДРЕСА_4 а тому дійшли обґрунтованого висновку, що спірний державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1слід визнати недійсним.

Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідно до договору дарування від 02 липня 1988 року ОСОБА_6 належить на праві власності житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами по АДРЕСА_5 який розташований на земельній ділянці площею 348 кв. м.

Рішенням Котовської міської ради від 21 листопада 2012 року № 313-VІ ОСОБА_6 надана у власність земельна ділянка розміром 358 кв. м по АДРЕСА_2

Попереднє рішення Котовської міської ради про приватизацію цієї земельної ділянки площею 348 кв. м від 22 січня 1998 року № 21 скасовано згідно з рішенням від 21 листопада 2012 року № 311-VІ п. 2.3, що підтверджується листом Управління архітектури та земельних відносин Котовської міської ради від 21 липня 2015 року за № 486.

Також матеріалами справи встановлено, що відповідачу ОСОБА_7 належить на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_4 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою площею 325 кв. м від 15 березня 1974 року, посвідченого Котовською держнотконторою 02 квітня 1974 року за № 3379, і акта введення в експлуатацію від 21 квітня 1981 року.

Рішенням виконкому Котовської міської ради від 25 грудня 1997 року за № 551 ОСОБА_7 передано у власність у порядку приватизації земельну ділянку по АДРЕСА_4 площею 332 кв. м.

Згідно з рішенням Котовської міської ради від 19 листопада 2008 року за № 333-V відповідачу повторно передано у власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,0330 га по АДРЕСА_4, та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Інших рішень з приводу надання чи припинення права на вищевказані земельні ділянки компетентними органами місцевого самоврядування м. Котовська після 1955 року не приймалось.

Відповідно до п. 7 розділу 10 «Перехідні положення» чинного ЗК України, громадяни зберігають право на земельні ділянки, отриманні ними до 01 лютого 2002 року у власність або користування в розмірах, які були передбачені раніше діючим законодавством.

Також судами встановлено, що зазначене в генплані на земельну ділянку по АДРЕСА_7 Одеської області від 20 листопада 1962 року рішення виконкому Котовської міської Ради депутатів трудящих від 16 квітня 1956 року № 1124 про право на земельну ділянку площею 575,7 кв. м, є помилково занесеним в генплан, оскільки вжиті сторонами заходи щодо його розшуку, в тому числі в Одеському обласному державному архіві, результатів не дали.

Крім того, судовий експерт у своєму висновку зазначив, що вказаний в цьому генплані розмір земельної ділянки не співпадає з розмірами довжини та ширини земельної ділянки вказаними у генплані. Питання надання та вилучення земельної ділянки належить до компетенції органів місцевої влади, а тому відповідна поточна технічна інвентаризація проведена працівником бюро технічної інвентаризації за своєю юридичною природою не є документом, що породжує чи змінює правовідносини по землекористуванню.

Таким чином, зазначений в договорі дарування розмір земельної ділянки площею 348 кв. м, ґрунтувався на відомостях, які вказані в цих документах, що містили помилки при їх складанні, а тому не можуть відображати реальні земельні правовідносини, що склалися.

На час розгляду справи у фактичному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходяться земельні ділянки: по АДРЕСА_4 - 348,39 кв. м, та по АДРЕСА_4 - 321 кв. м, що підтверджується висновком експерта.

Рішенням виконкому Котовської міської Ради депутатів трудящих від 23 лютого 1955 року № 14 ОСОБА_9 було надано для будівництва будинку земельну ділянку площею 600 кв. м. АДРЕСА_8.

Відповідно до висновку судової земельної технічної експертизи від 10 квітня 2015 року площа зазначеної земельної ділянки згідно з її параметрами мала розмір 598,90 кв. м, що майже відповідає розміру - 600 кв. м.

Згідно з рішенням виконкому Котовської міської Ради депутатів трудящих від 15 березня 1974 року № 108 відповідачу ОСОБА_7 за рахунок зменшення присадибної ділянки ОСОБА_9 на 225,7 кв. м та за рахунок земель міськземфонду площею 99,3 кв. м, була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею - 325 кв. м по АДРЕСА_4.

Таким чином, за домоволодінням по АДРЕСА_7 Одеської області має залишитись земельна ділянка близько 374,3 кв. м (600-225,7).

Однак проекту розподілу в натурі цих земельних ділянок не збереглось.

Відповідно до положень ст. 184 ЗК України землеустрій передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок, проведення топографо-геодезичних, картографічних, геоботанічних та інших обстежень і розвідування земель.

Статтею 185 Земельного кодексу України визначено що землеустрій здійснюється державними та іншими землевпорядними організаціями за рахунок коштів громадян та відповідно до закону.

Згідно з ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

З матеріалів справи вбачається, що межові знаки встановленого законом зразку між спірними земельними ділянками відсутні.

Межі між земельними ділянками щодо їх візуального розмежування до моменту встановлення в 2013 році металевого паркану ОСОБА_7, не було.

В акті встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_7, від 19 листопада 2008 року відсутній підпис ОСОБА_6 щодо погодження меж цієї земельної ділянки.

Відповідно до висновку судової земельної технічної експертизи від 10 квітня 2015 року в момент приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_4, а саме на момент видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, до неї входила частина земельної ділянки, 11,8 кв. м, яка має входити до загальної земельної ділянки по АДРЕСА_4 у м. Котовську Одеської області.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Так, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач, у зв'язку з порушенням його прав як землекористувача, позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію прибудинкової земельної ділянки по АДРЕСА_5 оскільки частина належної йому земельної ділянки площею 11,8 кв. м уже включена до складу приватизованої земельної ділянки по АДРЕСА_4.

Разом з тим, відповідачем не було надано жодного належних та допустимих доказів на підтвердження збільшення розміру його земельної ділянки.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Кадєтова А.В. Маляренко О.В. Ступак