Номер провадження: 22-ц/785/5125/17
Номер справи місцевого суду: 501/1973/16-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.

при секретарі: Лопотані В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Украсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 березня 2017 року, -

встановила:

19 серпня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Украсоцбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Посилаючись на те, що 14.09.2006 року з відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 06/95/105, у відповідності до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5 200,00 доларів США на умовах визначених зазначеним договором. В забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору був укладений договір поруки № 07-15/879 з ОСОБА_3.

Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 15.04.2016 року виникла заборгованість у розмірі 192400,47 грн.

Добровільно відповідач сплачувати заборгованість не бажає. У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість по кредитному договору в розмірі 192 400,47 грн. та судові витрати у розмірі 2 886,00 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 березня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено у повному обсязі у зв'язку зі спливом строків позовної давності звернення з позовом до суду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство «Украсоцбанк» подало апеляційну скаргу, у якій просять рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та стягнути з відповідача судові витрати, посилаючись на порушення судом норм права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, щоПублічне акціонерне товариство «Украсоцбанк» звернулось до суду за захистом свого права з порушення строку позовної давності, встановленого ст. ст. 257, 261 ЦК України

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 14.09.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 06/95/105, у відповідності до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5 200 доларів США на умовах визначених зазначеним договором.

Через порушення умов кредитного договору станом на 15.04.2016 року виникла заборгованість у розмірі 192 400,47 грн.

В забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору був укладений договір поруки № 07-15/879 з ОСОБА_3

В забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору був укладений договір застави майна № 07-15/866 з ОСОБА_2

Умова укладеного сторонами договору про те, що останній діє до повного виконання зобов'язань не є умовою про збільшення позовної давності, оскільки остання за своєю правовою природою є певним періодом у часі (частина перша статті 251, стаття 256 ЦК України), який починається від конкретного дня і спливає також у певний момент часу.

Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Даною нормою визначено, що дія позовної давності прямо пов'язана з порушенням права.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Заяви позичальника та домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, доказів визнання боргу відповідачами немає.

Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.

По даному договору відповідачі повинні були погашати кредит щомісячними платежами згідно з графіком, який є додатком до договору кредиту на 14 число кожного місяця з кінцевим терміном погашення 14 вересня 2009 року.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 4 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цьогообов'язку,то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що боржник узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи їх частинами (щомісячними платежами).

Таким чином, умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається змоменту порушення строку його погашення.

Судом встановлено, що сплату чергових платежів боржник припинив 27 квітня 2007 року. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором 19 серпня 2016 року, тобто більш ніж через дев'ять років з моменту виникнення у нього права вимоги.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Відповідно до правової позиції ВСУ по справі 6-170цс13 - не пред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

В силу абз. 2 ч. 1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись: ст. 304; п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

Т.В. Цюра