АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/1012/16-ц Головуючий І інстанції - Попрас В.О.
Провадження: 22-ц/790/647/17 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Котлярової М.Ю.

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Адміністрації Київського району Харківської міської ради, Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання права власності, -

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що згідно рішення виконкому Київської районної ради депутатів трудящих №5 від 14.03.1958 р. та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 15.05.1958 р. в період 1958-1961 р.р. було побудовано домоволодіння АДРЕСА_1. Зазначене домоволодіння було побудовано силами та за рахунок ОСОБА_3, його брата ОСОБА_4, їх батьків ОСОБА_5 і ОСОБА_6. Домоволодіння будувалось для користування рідними братами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, між якими ніколи не було спорів щодо користування будинком та земельною ділянкою. Договори на газопостачання, водопостачання, вивіз сміття, електрозабезпечення були окремі, страховка та земельний податок оплачувався окремо. Після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р., його дружина ОСОБА_7 таємно від ОСОБА_4 отримала рішення Київської районної ради м. Харкова №107-2 від 20.04.1999 р. «Про прийняття в експлуатацію житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Цим рішенням був затверджений Акт про прийняття в експлуатацію спірного будинку з надвірними будівлями на ім'я ОСОБА_3. Позивачка вважає вказане рішення №107-2 від 20.04.1999 р. частково незаконним, а саме на 46/100 частин домоволодіння, оскільки були відсутні підстави для його прийняття, враховуючи, що будинок побудований на дві половини, було заведено дві домові книги і кожен з братів окремо сплачував за надані послуги з водо, газо, електропостачання. Позивачка вважає, що її батьку - ОСОБА_4 належало 46/100 частин спірного будинку, а його брату ОСОБА_3 - 54/100 частин. В травні 2015 року позивачка дізналась, що 46/100 частин спірного будинку належать відповідачці ОСОБА_2, а 54/100 частин - ОСОБА_8, яка купила цю частку у ОСОБА_2 Батько позивачки - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. На момент його смерті позивачка була зареєстрована разом з ним в частині спірного будинку, тому в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК України вона є спадкоємцем, що прийняв спадок після смерті батька.

Просила визнати частково незаконним рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 20.04.1999 р. №107-2 про оформлення права власності на спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я померлого ОСОБА_3 - в частині оформлення 46/100 частини будинку, визнавши прийняття в експлуатацію 46/100 частини спірного будинку на ім'я ОСОБА_4. Визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.04.1999 р. в частині визнання за ОСОБА_7 права власності на 46/100 частини спірного будинку після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. та визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.04.2014 р. в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 46/100 частини спірного будинку після смерті її матері ОСОБА_7. Визнати за нею право власності на 46/100 частин спірного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилалась на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґ рунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції не було враховано, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було побудоване спільними силами ОСОБА_3, його братом ОСОБА_4 та їх батьками ОСОБА_9, ОСОБА_6 Вказаний будинок будувався особами, які були пов'язані між собою сімейними стосунками, з метою мешкання усієї сім»ї разом, будь - які договори про спільне будівництво не укладались. Судом першої інстанції не враховані положення ст.ст. 112,113 ЦК України ( в редакції 1964 року), якими передбачено спільне користування домоволодіннями та порядок такого користування. Порушення права власності ОСОБА_4, частково незаконне рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 20.04.1999 р. №107-2 про оформлення права власності на спірний будинок потягло за собою те, що після його смерті донька ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги, позбавлена права вступити в спадщину на майно, яке фактично належало її батьку.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею 535 кв.м. для будівництва індивідуального будинку за адресою: АДРЕСА_1 виділялась ОСОБА_3. В компетентні органи для визнання права власності на будинок за життя ОСОБА_4 не звертався, документи, які б підтверджували, що земельна ділянка, на якій спірний будинок збудований, надавалась для будівництва саме йому позивачем суду не надані. Належних та допустимих доказів щодо незаконності рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 20.04.1999 р. №107-2 про оформлення права власності на спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я померлого ОСОБА_3 - в частині оформлення 46/100 частини будинку, недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.04.1999 р. в частині визнання за ОСОБА_7 права власності на 46/100 частини спірного будинку після смерті ОСОБА_3 та недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.04.2014 р. в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 46/100 частини спірного будинку після смерті її матері ОСОБА_7 матеріали справи не містять. Право власності на частину спірного будинок, яке отримує спадкоємець при спадкуванні, є похідним від права спадкодавця на спадщину. Оскільки, у встановленому законом порядку ОСОБА_4 не отримував у власність 46/100 частин житлового будинку в м. Харкові по АДРЕСА_1, тому за його спадкоємцем, ОСОБА_1 не може бути визнано право на вказаний будинок.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 14.03.1958 р. рішенням Виконавчого комітету Київської районної Ради депутатів трудящих №5 ОСОБА_3 виділено в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального будинку за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 535 кв.м. (а.с.98).

15.05.1958 р. між Виконавчим комітетом Київської районної Ради депутатів трудящих та ОСОБА_3 на підстави рішення Виконкому Київської районної Ради депутатів трудящих №5 від 14.03.1958 р. укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки площею 535 кв.м. для будівництва індивідуального будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.96-97).

13.04.1999 р. прийнято в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в Київському районі АДРЕСА_1. Будівництво почато в 1958 р. та закінчено в 1961 р. (а.с.8-9).

20.04.1999 р. Виконавчим комітетом Київської районної ради м. Харкова прийнято рішення про затвердження акту прийняття в експлуатацію житлового будинку житловою площею 55,8 кв.м. та надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 /нині померлого/ (а.с.7).

27.04.1999 р. право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що занходиться за адресою в АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_3 в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №60748 та видана довідка-характеристика для оформлення спадщини (а.с.99, 103).

30.04.1999 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.04.1999 ОСОБА_7 отримала у спадщину житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1, після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (а.с.95).

30.04.1999 р. ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповідала своїй дочці ОСОБА_2 все своє майно (а.с.128).

12.09.2004 р. ОСОБА_7 померла (а.с.127).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.04.2014 р. власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 з надвірними будівлями стала ОСОБА_2 (а.с.156).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 47274153, 30.06.2015 р. за договором купівлі-продажу 54/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 з надвірними будівлями, ОСОБА_2 продала ОСОБА_8 (а.с.39).

Після укладання 30.06.2015 р. договору купівлі-продажу 54/100 частин житлового будинку, відповідачці ОСОБА_2 стало належати 46/100 частин спірного житлового будинку.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував, що спірне домоволодіння було побудоване спільними силами ОСОБА_3, його братом ОСОБА_4 та їх батьками ОСОБА_9, ОСОБА_6 для потреб та спільного проживання сім»ї є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження даного факту.

ОСОБА_4 за життя до компетентних органів для визнання права власності на спірний будинок не звертався, що свідчить про те, що ним не спростовувалась належність ОСОБА_3 спірного будинку.

Рішення Виконавчого комітету Київської районної Ради депутатів трудящих від 14.03.1958 р. щодо виділу спірної земельної ділянки в безстрокове користування ОСОБА_3 у встановленому законом порядку оскарженим не було та є чинним.

Документи, які б підтверджували, що земельна ділянка, на якій спірний будинок збудований, надавалась для будівництва ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Таким чином, факт реєстрації ОСОБА_4 в житловому будинку АДРЕСА_1 не свідчить про те, що ОСОБА_4 мав право власності на даний будинок або його частину.

Право власності на частину спірного будинку за ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не визнавалось та не реєструвалось у відповідних органах.

Судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції стосовно того, що факт набуття ОСОБА_4 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст.ст. 57,60 ЦПК України не підтверджений.

Таким чином, підстави для визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.04.1999 р. в частині визнання за ОСОБА_7 права власності на 46/100 частини спірного будинку після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.04.2014 р. в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 46/100 частини спірного будинку після смерті її матері ОСОБА_7 відсутні.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не мав права власності на 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 а право власності на частину спірного будинок, яке отримує спадкоємець при спадкуванні, є похідним від права спадкодавця на спадщину підстави для визнання права власності на 46/100 частин спірного будинку за ОСОБА_1 відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, висновки рішення суду є обґрунтованими і законними, відповідають вимогам закону. Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Суддя -