Справа№751/7996/16-ц
Провадження №2-др/751/7/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Маслюк Н. В.

при секретарі Дасюк Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в м. Чернігові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі №751/7996/16-ц, зазначивши, що при винесенні рішення не вирішено питання про стягнення витрат в сумі 1 233,40 коп за проведення судово почеркознавчої експертизи.

Сторони в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, а також останній просив відмовити у задоволенні даної заяви (а.с.254).

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 також надіслав заяву про вирішення вказаного питання без його участі.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, оскільки їх присутність не є обовязковою відповідно до вимог ч. 3 ст. 220 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушені питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування від 23.05.2016 року 1/4 частини житлового будинку №29 з належною частиною надвірних споруд по вул. Комінтерна (нині ОСОБА_4) в м. Чернігові, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Під час розгляду справи за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 30.11.2016 року призначено судово-почеркознавчу експертизу. Витрати за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 (представник позивача ОСОБА_5, що зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1).

22 червня 2016 року ухвалено рішення суду, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визнано недійсним договір дарування 1/4 частини житлового будинку №29 з належною частиною надвірних споруд по вул. Комінтерна (нині ОСОБА_4) в м. Чернігові, укладений 23 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1076. Також вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн судового збору.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен розподілити судові витрати, розмір яких повинен бути доведений згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.41 Постанови №10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Отже, з зазначених норм процесуального закону вбачається, що суд може ухвалити додаткове рішення щодо понесених судових витрат лише в тому разі, якщо: докази таких витрат були надані суду при розгляді справи до ухвалення рішення; ці докази були предметом судового розгляду; були надані іншим особам, які беруть участь у справі, для ознайомлення та були досліджені судом у судовому засіданні, однак стосовно них рішення не було ухвалене.

Проте, опис документів у справі не містить серед переліку оригіналу квитанції про сплату витрат за проведення експертизи, що свідчить про її відсутність у матеріалах справи на час судового розгляду. Копію квитанції №726908 від 17.01.2017 року про сплату представником позивача ОСОБА_5 витрат за проведення експертизи в сумі 1 233,40 грн (а.с.242) надано суду лише 21.08.2017 разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, тобто після ухвалення рішення і судом при розгляді справи не досліджувалася, а тому немає правових підстав для їх врахування судом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 88, 197, 220, 293 ЦПК України,-

Ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Маслюк