АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю: ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, представників Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області Бідюк Г.В., Московчук Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до ОСОБА_2 про стягнення виплаченої пенсії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 грудня 2016 року,

встановила:

У вересні 2016 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - ГУ ПФУ в Чернівецькій області) звернулося до суду з позовом.

Просило стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача виплачену пенсію в розмірі 69 325 гривень 82 копійки.

Позивач посилався на те, що в 2004 році ОСОБА_2 оформила в управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківського району міста Чернівці допомогу, як одинока мати.

З 27 січня 2008 року відповідачці призначено пенсію по втраті годувальника ОСОБА_5 на трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Позивач зазначав, що особа за наявності у неї прав на отримання допомоги на дітей, як одинокій матері, має право отримувати від держави лише один вид соціальних виплат за вибором, а саме допомогу або пенсію.

ОСОБА_2 при подачі документів на призначення пенсії у 2008 році приховала до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці факт отримання нею в управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківського району міста Чернівці допомоги на ОСОБА_8 з 2004 року.

ОСОБА_8 не є донькою ОСОБА_5, а тому відповідач не мала права на призначення та отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_8

За період з 27 січня 2008 року по 30 квітня 2016 року ОСОБА_8 незаконно отримала державні кошти в сумі 69 425 гривень 82 копійки.

15 липня 2016 року відповідачкою було повернуто ГУ ПФУ в Чернівецькій області 100 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ГУ ПФУ в Чернівецькій області суму переплати пенсії в розмірі 69 325 гривень 82 копійки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що особа за наявності у неї прав на отримання допомоги на дітей, як одинокій матері, має право отримувати від держави лише один вид соціальних виплат за вибором (допомоги або пенсії).

ОСОБА_2 при подачі документів до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці про призначення пенсії у 2008 році приховала факт отримання нею в управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківського району міста Чернівці допомоги на ОСОБА_8 з 2004 року, як одинока мати.

ОСОБА_8 не є донькою ОСОБА_5, а тому відповідач не мала права на призначення та отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_8

Позивач тільки в 2016 році дізнався про незаконне призначення та отримання відповідачем пенсії на ОСОБА_8, а тому строк звернення до суду з даним позовом ним не пропущений.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, згідно частин 1,2 статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року, N 2811-XII право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника або соціальну пенсію.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року, № 1058-IV пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Пунктом 2 частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28 січня 2008 року (а.с.8).

ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.11-12).

З довідки Міського відділу реєстрації актів цивільного стану від 27 вересня 2004 року №149 вбачається, що 27 вересня 2004 року у книзі реєстрації актів про народження міського відділу РАЦС Чернівецького обласного управління юстиції зроблено запис №1815 про народження дитини ОСОБА_8 Відомості про батька записані за заявою матері (а.с.15).

24 червня 2008 року ОСОБА_2 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника (а.с.7).

Згідно протоколу складеного управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці від 24 червня 2008 року ОСОБА_8 була призначена пенсія у зв'язку з втратою годувальникадо досягнення нею 18 років з 27 січня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 5).

Розпорядженням ГУ ПФУ в Чернівецькій області про закриття пенсійної справи від 10 травня 2016 року особовий рахунок ОСОБА_2 та пенсійну справу закрито до з'ясування обставин (а.с.13).

Розпорядженням ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 26 липня 2016 року закрито пенсійну справу ОСОБА_2 з 1 листопада 2010 року у зв'язку з недостовірними даними наданими одержувачем при оформленні пенсії по втраті годувальника (а.с.16).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції помилково застосував до правовідносин, які склалися між сторонами положення статті 50 Закону України Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування Утримання надміру виплачених сум пенсій».

Згідно статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» утримання надміру виплачених сум пенсій» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Аналіз положень вказаної статті дає підстави зробити висновок про те, що вони застосовується до правовідносин з приводу надміру виплачених пенсій.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв'язку з виплатою пенсії особі, яка не мала права на таку виплату, а тому до них слід застосовувати положення глави 83 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача виплаченої пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року, № 1058-IV( в редакції Закону станом на 2008 рік) пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Пунктом 2 частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Згідно пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року, № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

У разі якщо особа, якій призначається пенсія, не досягла повноліття або є недієздатною, заява подається батьками, усиновителями, батьками-вихователями, прийомними батьками, патронатними вихователями, опікунами, піклувальниками за місцем їх проживання (реєстрації), представниками закладів (органів опіки і піклування), які виконують функції опікунів і піклувальників (далі - законні представники) за місцезнаходженням таких закладів (органів).

Згідно частини 1 статті 27-1 ЦПК України під час розгляду справи, крім прав та обов'язків, визначених статтею 27 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальні права:

безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки;

отримувати через представника чи законного представника інформацію про судовий розгляд;

здійснювати інші процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, передбачені міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 28 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно частини 2 статті 29 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Відповідно до частини 1 статті 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

З положень статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, яким в даному випадку є вважаються діти померлого годувальника, які не досягли 18 років.

Звертаючись до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці з заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_2 діяла як законний представник в інтересах своїх дітей, які не досягли повноліття, відповідно до правил пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За таких обставин пенсія була призначена та виплачувалась неповнолітній ОСОБА_8, а не її матері ОСОБА_2

За таких обставин ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі.

Належним відповідачем за вказаним позовом є неповнолітня ОСОБА_8

Відповідно до правил ст. ст. 30, 213-215 ЦПК України суд повинен встановити обставини, якими обґрунтовуються вимоги та які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин в разі залучення до справи всіх належних відповідачів.

За таких обставин позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 грудня 2016 року скасувати.

В позові Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до ОСОБА_2 про стягнення виплаченої пенсії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий Одинак О.О.

Судді: Кулянда М.І.

Половінкіна Н.Ю.