У Х В А Л А

18 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова рішенням від 11 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») відмовив; зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнив: визнав поруку за договором поруки від 21 грудня 2012 року, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «ВБР», припиненою.

Апеляційний суд Харківської області 27 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «ВБР» задовольнив: стягнув з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВБР» 2 млн 604 тис. 23 грн 69 коп. заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2012 року, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 1 млн 187 тис. 948 грн 53 коп., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 1 млн 9 тис. 662 грн 95 коп. та 406 тис. 412 грн 21 коп. пені, а також 6 тис. 90 грн і 6 тис. 699 грн судового збору в дохід держави.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 суд відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 червня 2017 року рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

1 серпня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначених судових рішень судів касаційної та апеляційної інстанцій з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах частини четвертої статті 559, частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини десятої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надав копії постанов Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, 3 лютого, 16 березня, 20 квітня, 22 червня 2016 року на підтвердження невідповідності судових рішень, про перегляд яких подано заяву, висновкам Верховного Суду України щодо застосування статей 559, 1050 ЦК України, а також постанову Верховного Суду України від 1 березня 2017 року на підтвердження невідповідності судових рішень, про перегляд яких подано заяву, висновку Верховного Суду України щодо застосування положень статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_4 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження в частині перегляду судових рішень з підстави їх невідповідності висновкам Верховного Суду України щодо застосування статей 559, 1050 ЦК України необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу від 7 червня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, для визнання поруки припиненою, оскільки умовами договору поруки був встановлений строк дії поруки (після закінчення 5 років з дня настання строку виконання основного зобов'язання), який настав протягом 5 днів з дня отримання поручителем вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором (27 березня 2014 року); згідно з цією вимогою поручитель повинен був сплатити зазначену заборгованість до 1 квітня 2014 року; отже, змінивши строк виконання основного зобов'язання, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя в межах п'ятирічного строку, тобто під час дії договору поруки.

Разом з тим у наданих заявником для порівняння постановах Верховного Суду України містяться такі висновки:

- у постанові від 24 вересня 2014 року зазначено, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання;

- у постанові від 3 лютого 2016 року вказано, що умови договору поруки про її дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору;

- у постанові від 16 березня 2016 року міститься висновок про те, що пред'явивши вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання; у цьому разі передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. У справі, яка переглядалась, банк пред'явив позов до боржника та поручителів у межах шестимісячного строку, отже порука не припинилась. Аналогічний висновок міститься й у постанові від 22 червня 2016 року;

- у постанові від 20 квітня 2016 року зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів. Оскільки в додаткових угодах до кредитних договорів, укладених без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя, то є підстави вважати поруку припиненою. Разом з тим установлення без згоди поручителів додатковими угодами до кредитних договорів умов щодо сплати додаткових платежів - комісій за пролонгацію кредитних договорів та внесення змін до них, не є підставою для припинення поруки в порядку цієї норми, з огляду на те, що комісійна винагорода не вважається борговою сумою, оскільки була сплачена позичальником уже під час підписання відповідних додаткових угод, а тому не призводить до збільшення відповідальності поручителів.

Таким чином, судове рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечить викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вказаної вище справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстави їх невідповідності висновкам Верховного Суду України щодо застосування статей 559, 1050 ЦК України необхідно відмовити.

Разом з тим заява в частині перегляду судових рішень з підстави їх невідповідності висновку Верховного Суду України щодо застосування положень статті 5 Закону України «Про судовий збір» по формі і змісту відповідає вимогам статей 357 - 359 ЦПК України.

Керуючись статтею 360, частиною першою статті 360-1 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» про визнання поруки припиненою за заявою ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року з підстави їх невідповідності висновкам Верховного Суду України щодо застосування статей 559, 1050 ЦК України відмовити.

Відкрити провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» про визнання поруки припиненою в частині перегляду судових рішень з підстави їх невідповідності висновку Верховного Суду України щодо застосування положень статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Витребувати із Орджонікідзевського районного суду м. Харкова матеріали справи за вказаним позовом.

Зазначені матеріали справи надіслати до Верховного Суду України не пізніше трьох робочих днів з дня надходження цієї ухвали.

Копії заяви з доданими до неї матеріалами надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко