АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівЖелепи О.В., Прокопчук Н.О.
при секретаріСинявському Д.В.
за участю: представника позивача Кравченко О.П.,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вищий заклад освіти 1-го рівня Державної акредитації Міжрайонна благодійна медична школа при Дарницькому медичному об'єднанні» Кравченко Ольги Петрівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вищий заклад освіти 1-го рівня Державної акредитації Міжрайонна благодійна медична школа при Дарницькому медичному об'єднанні» до ОСОБА_7, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бикова Валерія Олександровича, третя особа управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. /т. 2 а.с. 53-58/

№ справи 753/11403/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7372 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Вищий заклад освіти 1-го рівня Державної акредитації Міжрайонна благодійна медична школа при Дарницькому медичному об'єднанні» (Медична школа) Кравченко О.П. подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що ціна майна, що було предметом договору купівлі-продажу, була значно занижена, за злочинною домовленістю колишніх працівників товариства, зокрема ОСОБА_10, як головного бухгалтера, якого не було допитано в суді першої інстанції та ОСОБА_11, який не діяв в інтересах товариства, яке представляв. Вказувала на те, що зміни до статуту та складу учасників товариства, надані нотаріусу на підтвердження повноважень з продажу спірної квартири, в подальшому скасовані судом, а рішення про ліквідацію та продаж майна підприємства у зв'язку з припиненням його діяльності є фіктивним. Також вказувала на те, що звіт про оцінку предмета продажу - спірної квартири є недійсним, оцінка проведена не об'єктивно та не відповідає вимогам ЗУ «Про оцінку майна…», а з угоди не сплачено обов'язкових податків та відрахувань до пенсійного фонду. Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи з підстав несуттєвості для розгляду справи. Таким чином, зазначала, що спірний правочин було вчинено внаслідок зловмисної домовленості його сторін, а тому він є недійсним. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 06.11.2014 року між позивачем - власником майна, продавцем, в особі колишнього директора ОСОБА_11 та покупцем ОСОБА_7 в особі ОСОБА_12 був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 /т.1 а.с. 198-208/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 232 ЦК України, про те, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 22 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», № 9 від 16.11.2009 року, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Так «зловмисна домовленність», що використовується в ст. 232 ЦК України, акцентує саме на навмисних діях представника. Саме тому для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також існує домовленість представника однієї сторони з іншою стороною, через що виникають несприятливі наслідки для довірителя.

Встановивши, що ОСОБА_12 будучи представником покупця під час укладення оспорюваного правочину не була раніше знайома із представником продавця, усі переговори щодо ціни та інших умов договору купівлі-продажу вирішувала із особою, яка діяла як брокер, а самого представника продавця побачила вже у нотаріальній конторі і на цей час умови договору купівлі - продажу були узгоджені, докази щодо домовленості про зменшення ціни квартири, яка перебувала у непридатному для проживання стані, відсутні, а грошові кошти в розмірі зазначеному у оспорюваному договорі були сплачені, інших коштів готівкою сплачено не було і покупець не мав наміру робити такі дії, оскільки за іншою вищою ціною вказану квартиру покупець би не придбавав, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність доказів зловмисної домовленості сторін угоди.

Доводи апеляційної скарги, щодо значно заниженої ціни майна та недійсності його оцінки, не беруться колегією судді до уваги, з підстав вимогам процесуального права, закріплених у статтях 57-60, 131, 179, 212-215 ЦПК України, якими визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Так, у першу чергу, судом першої інстанції повинна була бути встановлена зловмисна домовленість сторін угоди, оскільки саме на ст. 232 ЦК України, як на підставу недійсності правочину, на обґрунтування позовних вимог, посилається позивач. Факт заниження ціни договору, підлягає встановленню як наслідок такої домовленості, у зв'язку з чим, судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи щодо визначення вартості спірної квартири. З огляду на викладене, колегією суддів апеляційної інстанції клопотання про призначення експертизи у справі також відхилено.

Доводи апеляційної скарги щодо перевищення повноважень директором товариства, який в інтересах товариства не діяв, відсутності допиту в суді першої інстанції головного бухгалтера товариства ОСОБА_10, водія товариства ОСОБА_14, колегією суддів також не приймаються, на підставі наступного.

Статутом Товариства, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу квартири, зареєстрований 12.09.2014 року /а.с.73-74/ визначено повноваження директора. Пункт 5.5. регламентує повноваження Директора: «Директор здійснює управління рухомим та нерухомим майном, що належить Медичні школі. Набуває та реалізує майно Медичної школи. Повністю керує фінансово-господарською діяльністю Медичної школи», при укладені договору купівлі-продажу квартири був наданий - протокол засідання Ради засновників № 49 від 07 жовтня 2011 року, за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_15, яким одноголосно постановлено - продати квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі Медичної школи.

Твердження позивача про оскарження реєстрації змін до статуту Товариства та протоколу зборів засновників про виключення ОСОБА_16 у 2010 році із складу засновників, яке оскаржувалось у 2015 році і яким оскаржувались дії двох інших учасників, які на момент розгляду господарської справи померли, про що зазначають сторони, а саме ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому спір вирішено у 09.10.2015 році, не є суттєвим, виходячи з викладених обставин, та наступних правових позицій.

Так, у Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року, справа №6-62 цс 16, зазначено, що для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

За таких обставин, з урахуванням статті 98 ЦК України та з огляду на приписи статей 92, 203, 215, 241 ЦК України рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Таким чином, у разі визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, воно є недійсним з моменту його прийняття.

Проте для визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що згодом визнано недійсним у судовому порядку рішення загальних зборів учасників товариства про обрання (призначення) виконавчого органу, згідно якого виконавчий орган діяв на момент укладення договору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Суд України у справі №6- 2363цс16 від 30.11.2016 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо перевищення повноважень директором товариства не беруться колегією суддів до уваги, з вище викладених підстав.

В частині щодо допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_10, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги колегією суддів, як такі, яким була надана відповідна оцінка судом першої інстанції та критично оцінено покази даного свідка, викладені у протоколі допиту від 10.06.2015 року у матеріалах кримінального провадження, і вважає їх такими, що не підтверджують факт наявності зловмисної домовленості представників оспорюваного правочину. Крім того, у кримінальному провадженні вирок не виносився, а кримінальне провадження відкрито 06.06.2015 року проти ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, слід зазначити, що 12.04.2017 р. Верховним судом України при розгляді справи № 6-72цс17 було зроблено правовий висновок, суть якого зводиться до того, що тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Закон не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст. 12 ЦК) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, 1) чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, 2) чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і 3) чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в порядку ст. 60 ЦПК України, позовні вимоги не є доведеними.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вищий заклад освіти 1-го рівня Державної акредитації Міжрайонна благодійна медична школа при Дарницькому медичному об'єднанні» Кравченко Ольги Петрівни на рішення - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: