АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 759/7735/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/479/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Поливач Л.Д., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Колодчука С.В., заінтересовані особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Колодчук С.В. звернувся до суду із поданням, в якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 до виконання зобов'язань покладених рішенням суду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Колодчука С.В. - задоволено. Обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 до виконання боржником своїх майнових зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції заінтересована особа ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Колодчука С.В., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження матеріалів справи та без належного вивчення обставин.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не досліджено, а державним виконавцем не було надано жодного доказу на підтвердження саме ухилення боржника від виконання свого обов′язку за рішенням суду. Він не ухилявся та не має наміру ухилятися від виконання рішення суду, про що повідомляв виконавчу службу у поданих заявах. Просив врахувати, що державний виконавець ще до пред'явлення подання до суду, повернув виконавчий документ стягувачу.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги. Заявник Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві та заінтересована особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Колодчука С.В. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке набрало законної сили та виконується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Однак, суд першої інстанції допустив неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК, яка міститься у гл. VI ЦПК "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)".

З матеріалів справи вбачається, що з 21 січня 2016 року на виконанні у відділі державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 27 серпня 2015 року Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 боргу у розмірі 416 201,15 грн.

Звертаючись 30 серпня 2016 року з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві посилався на те, що ним вжито всіх заходів спрямованих на примусове виконання рішення суду, згідно витребуваних даних боржник не працює, за ним об'єкти нерухомого та рухомого майна зареєстрованими не значаться, за фактичним місцем проживання боржника майно, що підлягає опису та реалізації в рахунок боргу відсутнє. Як додатковий захід впливу вважав за необхідне застосувати тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх майнових зобов'язань перед стягувачем.

На підтвердження своїх доводів державний виконавець до матеріалів подання долучив вибіркові матеріали виконавчого провадження.

У доводах апеляційної скарги боржник ОСОБА_4 посилався на те, що він не ухилявся та не має наміру ухилятися від виконання рішення суду, про що повідомляв виконавчу службу у поданих заявах. Просив врахувати, що державний виконавець ще до пред'явлення подання до суду, повернув виконавчий документ стягувачу.

Перевіряючи матеріали подання, а також додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Так, зокрема громадянинові України може бути тимчасового відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов′язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов′язань - у п. 5 ч. 1 ст. 6.

Вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та вирішив справу при недостатності необхідної інформації про стан виконавчого провадження, без постановлення ухвали про витребування в порядку статті 88 Закону України «Про виконавче провадження» матеріалів виконавчого провадження, а обмежився вибірковими матеріалами, поданими заявником.

Таким чином, судом першої інстанції не досліджено усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат розгляду подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Також підлягають перевірці наведені в апеляційній скарзі доводи щодо повернення державним виконавцем виконавчого документа стягувачу на підставі постанови ще до пред'явлення подання до суду.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду не можна вважати законною та обґрунтованою, вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року скасувати, і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: