Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/9183/15-ц Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.
Номер провадження 22-ц/778/2466/17 Суддя-доповідач Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кухаря С.В.,

суддів: Полякова О.З.

Онищенко Е.А.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 7/10 часток квартири АДРЕСА_1 , з яких 41/100 частка належить йому на праві особистої приватної власності та 52/200 часток в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 14.09.1996 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

03.10.2003 року вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. При укладанні вказаного договору сторонни встановили ціну у розмірі еквівалентному 9800 доларів США.

Вказаної суми у їх спільному сімейному бюджеті не було. Вони розраховували, що 5800 доларі США отримують від продажу належної їм на той час однокімнатної квартири АДРЕСА_3. З урахуванням майбутнього продажу однокімнатної квартири ними були позичені кошти на придбання трикімнатної квартири, а саме: 3000 доларів США у батьків ОСОБА_4, 1500 доларів США у його тітки - ОСОБА_5, 1500 доларів США у його дядьки - ОСОБА_6 Окрім того, 4000 доларів США на придбання квартири йому подарували батьки.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 14.09.1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.10.2003 року ОСОБА_3 набув право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

01.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що на придбання спірної квартири були витрачені грошові кошти в розмірі 4000 доларів США, які належали йому на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, укладеному між ним та його батьками.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В матеріалах справи окрім зазначеного судом відсутні також докази того, що саме ті гроши які позивач немовби отримав за 17 днів до придбвання спірного майна витрачені сааме на ці цілі. Використання цих грошей на придбання спірної квартири не є доведеним і носить характер припущення.

Тому суд вірно прийшов до висновку, що спірне нерухоме майно придбане подружжям в період шлюбу і належить їм на праві власності порівну.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в щодо порушення судом права власності позивача, ненадання належної оцінки доказам зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх доводів, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: