АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/625/17-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1318/К/17 Дехта Р.В.
Категорія - 32 (І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка від професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що її чоловік, ОСОБА_4, у період з 01.01.1999 року по 02.04.2012 рік працював на шахті ім. «Орджонікідзе» ПАТ «ЦГОК» підземним дробильником 4-5 розряду.

В результаті тривалої роботи в підземних умовах праці у її чоловіка було виявлено пиловий бронхіт, емфізему легень, нейросенсорну приглухуватість, а у 2006 р. двосторонній плечолопатковий періартроз та деформуючий артроз, які були визнані професійним захворюванням.

10 березня 2004року було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння). Згідно виписки із акта ЛТЕК від 02.06.2004 року, виданим профпатологічною МСЕК, ОСОБА_4, первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності.

В Акті розслідування хронічного професійного захворювання від 12 грудня 2006 року вказано вину керівництва шахти ім.Орджонікідзе, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», шахти ім.. Орджонікідзе, дробильної фабрики, ЦТЕЗ ВАТ «Центральний ГЗК», у виникненні у ОСОБА_4 професійного захворювання.

Довідкою МСЕК від 01.03.2016 р. її чоловіку було встановлено 85% втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловік ОСОБА_4 помер.

Згідно Акту посмертної медичної експертизи по встановленню причинного зв'язку між смертю та профзахворюванням від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, виданого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з професійним захворюванням.

Смертю її чоловіка, ОСОБА_4, їй завдано моральну шкоду, вона переносить моральні страждання та переживання, і буде переносити їх в майбутньому, у зв'язку з втратою рідної та близької людини.

Просила суд стягнути з відповідача, 640 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2, моральну шкоду, в зв'язку зі смертю чоловіка від професійного захворювання у розмірі 75000 (сімдесят п'ять тисяч) гривень 00 копійок та на користь держави - судовий збір у сумі 640 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ЦГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначеної суми моральної шкоди, зменшивши її до 20 000 грн.

Зокрема судом не враховано, той факт, що трудовий стаж ОСОБА_4 у шкідливих умовах праці становить 31 рік, із яких лише 13 років він працював на ПрАТ «ЦГЗК».

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги наявність рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30.01.2017 року, яким встановлено вину ПАТ «Кривбасзалізрудком» у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_2 спричиненою смертю чоловіка, дане рішення набрало законної сили.

Також суд не звернув уваги, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, а тому протиправних дій, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання та смертю ОСОБА_4 не вчиняв, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди.

На думку апелянта, при винесенні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи сторони не з'явився.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами,статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача ОСОБА_2 у період з 01.01.1999 року по 01.11.2001 року працював підземним дробильником на дільниці ш. «Орджонікідзе» ВАТ «Центральний ГЗК», з 01.11.2001 року по 20.07.2004 року дробильником на дробильній фабриці, з 20.07.2004 року слюсарем - ремонтником дільниці теплоенергетичній цеху технічного енергозабезпечення. 02.04.2012 р. ОСОБА_4 переведено до ТОВ «Екоспецінвест».

Згідно висновку МСЕК від 02.06.2004 року ОСОБА_4 первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності із яких 20% - по пиловому бронхіту, 15% - по нейросенсорній тугуватості (а.с. 14).

Відповідно до п 17 Акту № 3 від 10.03.2004 року розслідування професійного захворювання винними особами, які допустили порушення законодавства про працю України є керівники шахти ім. «Орджонікідзе» РУ ім. Леніна ВО «Кривбасруда» та дробильної фабрики ВАТ «Центральний ГЗК.

При повторних переоглядах висновком МСЕК від 31.05.2005 р. ОСОБА_4 було встановлено 40% втрати професійної працездатності, із яких 20% - по пиловому бронхіту, 20% - по нейросенсорній туговухості, 26.03.2007 р. встановлено 65% втрати професійної працездатності, із яких первинно 30% - по деформуючому артрозу, 20% - по ХОЗЛ, 15% - по тугувухості, та визнано інвалідом 3 групи на безстроковий термін,

Згідно довідки МСЕК від 01.03.2016 року, ОСОБА_4 було встановлено 85% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ, двосторонньому плечолопатковому періартрозу, приглухуватості та визнано інвалідом 2 групи на безстроковий термін (а.с.12, 13).

Відповідно до п.19 акту №13 розслідування хронічного професійного захворювання встановлено, винними особами, які допустили порушення законодавства про працю України є керівники шахти ім. «Орджонікідзе» ВАТ «КЗРК», шахти ім. «Орджонікідзе», дробильної фабрики, ВАТ «Центральний ГЗК».

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 04.05.2016 року.

Згідно висновку експерта КЗ « Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» №861 від 01.05.2016 року встановлено причину смерті, а саме: хронічна легенево - серцева недостатність, легеневе серце. Хронічний обструктивний бронхіт, емфізема легень. Хронічне обструктивне захворювання легень ( а.с. 18-20).

Згідно Довідки про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом Дніпропетровського обласного центру МСЕК від 16.09.2016 р. встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з професійним захворюванням.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 посилалась на те, що у зв'язку зі смертю чоловіка, їй завдано моральну шкоду, оскільки вона втратили свого чоловіка, смерть якого призвела до виникнення душевного потрясіння, переживанні та страждань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворюваннята вірно встановив, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, позивач має право, передбачене ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка внаслідок отриманого ним професійного захворювання на підприємстві відповідача ПАТ «Центральний ГЗК».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

На думку колегії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач ПрАТ «Центральний ГЗК» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві, як дружині померлого ОСОБА_4, оскільки у зв'язку зі смертю чоловіка позивача від профзахворювання, вона переносить моральні страждання та переживання, у зв'язку зі смертю рідної людини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 був повідомлений про умови праці на ПрАТ «Центральний ГЗК», про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Так, згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Крім того, Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 12 грудня 2006 року встановлено вину керівництва ВАТ «Центральний ГЗК» у виникненні у ОСОБА_4 професійного захворювання.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач ПрАТ «Центральний ГЗК» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу - жінці померлого.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги представника ПрАТ «ЦГЗК» щодо наявності рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30.01.2017 року, яким встановлено вину ПАТ «Кривбасзалізрудком» у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_2 спричиненою смертю чоловіка.

Той факт, що членам сім'ї померлого ОСОБА_4, було виплачено моральну шкоду ПАТ «Кривбасзалізрудком», не може бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку відшкодувати заподіяну їм моральну шкоду.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку із смертю чоловіка внаслідок отримання ним професійного захворювання встановлений в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 внаслідок втрати чоловіка переживає нервові потрясіння пов'язані з його смертю та з втратою його турботи і підтримки.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди.

Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у статті 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з частиною другою статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення.

Відтак, якщо позивач надала докази завдання їй шкоди, довела цими доказами певний її розмір і не просила суд про призначення медико-соціальної експертизи, то суд не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (зокрема статей 10, 143-145), які мають суто змагальний характер доказування.

При цьому, матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачеві ОСОБА_2, в результаті смерті чоловіка, моральної шкоди й без висновку медичних установ.

Погоджується колегія суддів і з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, яка втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

У зв'язку з чим доводи апеляційного скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: