АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Костюк Л.С,

за участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представників ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану в її інтересах представником за дорученням ОСОБА_6, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік - ОСОБА_7, який за життя внаслідок важкого захворювання потребував постійного догляду та матеріального забезпечення на лікування, яке здійснювала ОСОБА_1 Мати спадкодавця - ОСОБА_3, маючи можливість надавати необхідну допомогу синові, який внаслідок важкого захворювання був у безпорадному стані, ухилялася від такого обов'язку, внаслідок чого має бути позбавлена частки у спадковому майні за законом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року з урахуванням ухвали того ж суду від 05.12.2016 року про виправлення описки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю. Усунуто ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від права спадкування за законом спадщини, відкритої внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, який є її сином, до складу якої ввійшли всі його права та обов'язки, які існували на момент його смерті. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи внаслідок невірної оцінки доказів просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Обґрунтовує тим, що приймала участь у матеріальному забезпечені сина шляхом надання останньому у власність житла та здійсненням

грошових переказів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, про те не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Про те, оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає, оскільки суд першої інстанції при оцінці доказів припустився помилки щодо встановлення фактичних обставин справи та через невідповідність висновків неправильно вирішив спір.

Наявність у спадкодавця за життя хвороб, що потребували додаткових витрат на лікування підтверджується копіями медичних документів (а.с.31-42), що сторонами визнається та не спростовуються.

Так, вірно застосувавши норму матеріального права, що регулює спірні

відносини, а саме ч.5 ст.1224 ЦК України, коли за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, - суд безпідставно застосував ч.3 цієї статті за відсутності для цього передумов: наявності рішення суду щодо встановлення необхідної обставини.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п. 6 Постанови Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ст.198 СК України презуміює обов'язок батьками утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

З аналізу зазначених норм та обставин справи вбачається, що для усунення ОСОБА_3 від спадкування за законом з урахуванням змагальності цивільного процесу ОСОБА_1 необхідно було довести, а суду встановити факт ухилення від виконання встановленого Сімейним кодексом України обов'язку відповідача по матеріальному забезпеченню ОСОБА_7, якщо той потребував такої допомоги через безпорадний стан.

Посилання позивача на перебування ОСОБА_7 в безпорадному стані згідно медичних документів спростовується матеріалами справи, оскільки тільки в довідці МСЕК серії АВ №0067513 від 06.06.2013 року (а.с.43) наявний висновок про його значну залежність від інших осіб у виконанні життєво-важливих соціально-побутових функцій та часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування, що в сукупності із твердженнями позивача про належне здійснення нею постійного догляду та допомоги хворому (а.с.4) виключає перебування його у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб, в тому числі матері.

Наявність крім пенсії по інвалідності додаткових джерел доходу ОСОБА_7 від здачі в оренду частини власного житла зазначається позивачем та доводиться відповідачем (а.с.2-3,124).

Крім того, ще до прогресу хвороби ОСОБА_3, будучи непрацездатною особою по віку з 01.09.1997 року, забезпечила ОСОБА_7 житлом на підставі договору дарування від березня 1999 року, що

сторонами визнається.

Про те, доводи ОСОБА_3 про її участь у витратах на утримання сина шляхом грошових переказів (а.с.125-129), нотаріально завірені переклади яких залучені до апеляційної скарги, не заслуговують на увагу, оскільки лише підтверджують отримання ОСОБА_7 грошових переказів від іншої особи протягом 2000-2001 років ще до прогресу з 2003 року хвороби (а.с.33).

Таким чином, твердження позивача щодо перебування спадкодавця за життя внаслідок хвороби у безпорадному стані, що потребувало обов'язкового додаткового догляду також з боку матері, понесення будь-яких витрат на лікування та звернення спадкодавця до матері про надання на це матеріальної допомоги, і, як наслідок, свідомого ухилення відповідача від обов'язку утримання сина на умовах змагальності та диспозитивності цивільного процесу належним чином не доведені.

Такі висновки суду першої інстанції спростовуються обставинами та матеріалами справи, коли спадкодавець для виконання життєво-важливих та соціально-побутових функцій отримував належний догляд від своєї співмешканки, а згодом й дружини, отримував додаткові умови забезпечення життєдіяльності шляхом здачі в оренду частини належного йому приміщення, в якому мешкав, вчиняв цивільно-правові угоди за значні суми доводять про самостійне забезпечення умов свого життя.

Сам факт наявності інвалідності І групи, перебування на лікуванні та покази свідків про отримання допомоги лише з боку ОСОБА_1 не створює в сукупності умов, передбачених законом, для усунення від права на спадкування.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення

суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку із відмовою у задоволені позовних вимог документально підтверджені витрати на апеляційне оскарження рішення суду підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 88, 174, 307, 309, 314, 316 ЦПК України судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 606,32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: