Справа № 459/27/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2017 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судового засідання Марковець Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді подання державного виконавця Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ Львівської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ Львівської області звернувся до суду з даним поданням. В його обґрунтування послалась на те, що на виконанні у Червоноградському МВ ДВС ГТУЮ Львівської області перебуває виконавче провадження № 52790401 по виконанню виконавчого листа № 813/7321/13а, виданого 11.01.2014 року Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 29611,91 грн. у користь Червоноградської ОДПІ.

Зазначає, що 01.11.2016 р. було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника. Вказує, що у ході проведеної перевірки майнового стану та доходів боржника встановлено, що остання пенсій не отримує та не працює, на обліку в органах ДФС перебуває, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Також встановлено, що за боржником не зареєстровані транспортні засоби чи земельні ділянки. Вказує, що боржник на виклики до ДВС не являється. З огляду на наведені факти, вважає, що вона ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду, тому просить подання задовольнити й обмежити її у праві виїзду за кордон до виконання цих обовязків.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не зявилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що подання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до виконавчого листа № 813/7321/13а, останній виданий 11.01.2014 року Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 29611,91 грн. у користь Червоноградської ОДПІ.

01.11.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 52790401 та постанову про арешт майна боржника.

Згідно листа ГУ ДМСУ у Львівській області від 18.11.2016 року № 02-04/22592, від 09.12.2016 року № 02-04/24831 ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 на обліках не значаться.

Як видно з листа ГЦОСІ ДПСУ від 15.12.2016 року, ОСОБА_1 здійснювала перетин кордону у 2012 р. та по двічі у 2014 та 2015 рр.

Як вбачається з доданих до подання документів, транспортних засобів, земельних ділянок чи соціальних виплат за боржником не зареєстровано.

Державним виконавцем було надано копію акту від 18.11.2016 року про вихід на дільницю за місцем проживання боржника, однак суд до уваги такий не приймає, оскільки у ньому не зазначено понятих.

Згідно з положеннями ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав

людини і основоположних снобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і

свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і

є необхідними її демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права

передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи

свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім

тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки,

громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших

і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний

виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві

виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів

(посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За приписами п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесій здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд приходить до висновку, що основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобовязань.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, та що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу.

Крім того в матеріалах справи відсутні докази того, що боржник викликався до виконавчої служби і ухилявся від сплати боргу. Також відсутні докази того, що до боржника застосовувався штраф, привід чи примусове входження у житло. Покликання на факти перетину ОСОБА_1 державного кордону суд до уваги взяти не може, оскільки такі були здійснені з інтервалом та інтенсивністю, що не дають достатніх підстав для висновку про наявність у боржниці умислу на ухилення від виконання судового рішення.

Державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. Однаксуду не надано доказів, з яких би вбачалося ухилення боржника від виконання виконавчих документів, а саме невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків, зважаючи і на те, що у матеріалах справи відсутні докази обізнаності останнього про таке виконавче провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: М. Д. Новосад