РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року м. Кремінна

Справа № 414/1310/17

Провадження № 2/414/373/2017

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря Нагорянської О.В.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кремінська міська рада Луганської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 06.09.2008 за договором купівлі-продажу вона придбала у ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Під час перевірки документів було встановлено, що за вказаною адресою зареєстрована також ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка доводилася продавцеві будинку родичем і була зареєстрована за його згодою. Однак з моменту продажу будинку відповідачка втратила право користування ним, оскільки більше не є членом сім'ї власника. При цьому у вказаному будинку відповідачка не проживає вже понад вісім років. Однак наявність у відповідачки право користування цим жилим приміщенням обмежує право позивачки на розпорядження своїм майном та отримання субсидії. На підставі цього позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 такою, яка втратила право користування будинком за вищевказаною адресою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі та зазначила, що підтверджує обставини, викладені у позовній заяві.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1, і відповідачка ОСОБА_2 доводиться їй тіткою. Свідку відомо, що відповідачка продала будинок багато років тому і виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де знаходиться дотепер.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1. Свідку відомо, що ОСОБА_7 раніше проживала у АДРЕСА_1, однак наразі виїхала і вже тривалий час там не мешкає.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кремінської міської ради Луганської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності повноваженого представника у зв'язку із неможливістю явки останнього.

Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, заперечень проти позову також не надала.

У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленої відповідачки, від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, причини неявки нею не повідомлялися, а також оскільки позивачка не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена відповідна ухвала.

Заслухавши позивачку та свідків, дослідивши матеріали справи, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази як окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка мала дівоче прізвище ОСОБА_12, 12 січня 2013 року уклала шлюб з ОСОБА_8 і після його реєстрації взяла собі прізвище чоловіка, що підтверджується наданими позивачкою в судовому засіданні копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2.

Згідно з договором купівлі-продажу від 06 вересня 2008 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_9, позивачка під своїм дівочим прізвищем ОСОБА_12 придбала у громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 548 кв.м. Зазначені обставини також підтверджуються витягом з Державного реєстру правочинів № 6472883 від 06.09.2008, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20794903 від 04.11.2008 та технічним паспортом на будинок (а.с. 6, 7, 8, 15-17).

Як вбачається з домової книги на зазначений будинок, крім позивачки ОСОБА_1, у ньому з 27.07.1977 також зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 При цьому у домовій книзі зазначено, що інформація про реєстрацію ОСОБА_2 була перенесена зі старої домової книги 08.11.2008 (а.с. 9-14, 15-17).

Відповідно до характеристики умов проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, посвідченої 12.07.2017 підписами депутата міської ради ОСОБА_13. та секретаря міської ради ОСОБА_11, позивачка є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 За вказаною адресою також зареєстрована ОСОБА_2, яка з 2008 року проживає у Російській Федерації (а.с. 19).

Як зазначається у ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що витратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цією особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка не є власником жилого приміщення та з 2008 року не проживає в належному позивачці на праві приватної власності будинку № АДРЕСА_1 виїхала на постійне місце проживання до іншої країни, однак до цього часу значиться зареєстрованою у вказаному будинку, що позбавляє власника даного будинку на власний розсуд вільно розпоряджатися належною йому власністю, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кремінська міська рада Луганської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуто Кремінським районним судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано.

У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Г. Безкровний