Справа № 307/1058/13
У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослоя Г.Г.,

суддів - Готра Т.Ю., Бисага Т.Ю.

секретарі - Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 13 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: відділ містобудування та архітектури Рахівської райдержадміністрації, міськрайонне управління Держземагенства у Рахівському районі про усунення перешкод шляхом знесення самочинного будівництва, повернення частини земельної ділянки та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом та під час розгляду справи уточнив позовні вимоги, мотивуючи тим, що йому було передано земельну ділянку із розпочатим будівництвом фундаменту власного житлового будинку від батьків ОСОБА_1, ОСОБА_5, яким ця земельна ділянка була надана рішенням виконавчого комітету Рахівської міської ради народних депутатів №107 від 24.05.1979 року площею 300 м.кв. На підставі даного рішення виконавчого комітету Рахівської міської ради земельна ділянка площею 300 м. кв. була виділена в натурі згідно акту про відведення земельної ділянки у межах міста від 06.06.1980 року та згідно проектного плану забудови індивідуального житлового будинку, виданого Рахівською районною архітектурою і в тому ж році батьками позивача було розпочато будівництва житлового будинку.

На той час у 1979 році будівництво житлового будинку громадян ОСОБА_3 (сусіднє землеволодіння) було ще в проекті виділення.

Батьки позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_5 у 1980 році приступили до будівництва фундаменту індивідуального житлового будинку, але невдовзі його батько важко захворів і будівництво було призупинено. Влітку 1988 році, будучи ще неодруженим, він відновив будівництво вищевказаного сімейного (батьківського) житлового будинку, а після одруження 30 вересня 1989 року йому і його дружині ОСОБА_6 батьки офіційно передали свою земельну ділянку площею 300 м.кв. із розпочатим будівництвом фундаменту, яка була їм виділена у 1979 році.

Вищеназване розпочате будівництво фундаменту на земельній ділянці площею 300 м. кв. було оформлено на нього і його дружину на підставі рішення виконавчого комітету Рахівської міської ради від 28.05.1991 року.

Згідно проектного плану забудови індивідуального житлового будинку №39 від 28.05.1991 року ним протягом чотирьох років було побудовано індивідуальний житловий будинок у АДРЕСА_1 в якому він зі своєю сім'єю проживає. Відповідачка ОСОБА_2 розпочала будівництво свого житлового будинку у 1985 році, при цьому грубо порушивши п. 3.25 ДБН-360-92 відступ від межі 1 м., а саме фундамент будувався від межі до межі. З протилежного боку від сусідів ОСОБА_7 (ОСОБА_15) ОСОБА_2 побудувала фундамент на самій межі, а з його сторони відступила на 0,5 метрів, залишивши ширину для проходу, що підтверджується проектним планом забудови громадян ОСОБА_2 №187 від 27.09.1984 року. У квітні 1991 року відповідач попередньо підготувавши металеві стовпи і металеву сітку, без попередньої домовленості та згоди з їх сторони, самовільно захопила 0,5 м. його земельної ділянки довжиною 18 метрів (загальна площа 9 кв.м.), якою користується до цього часу і не бажає повернути.

Відповідач ОСОБА_2 постійно висипає сміття та інші нечистоти у його двір, про що ним подавалися скарги до Рахівської СЕС від 20.09.2004 року від 24.10.2005 року та від 06.02.2006 року та тривалий час затоплює господарство стічними водами, що підтверджується актом обстеження від 12.02.2005 року,складеним депутатом Рахівської міської ради ОСОБА_8 Він намагався побудувати опорну стінку на межі їх дворогосподарства, але відповідач навмисно створює йому перешкоди. Так, ОСОБА_2 у травні 2004 року самовільно побудувала господарську споруду розмірами 2м. х 4 м., таким чином, що дана споруда виходить за межі його земельної ділянки на 30 см. Дана споруда побудована ОСОБА_2 самовільно, без відповідної технічної документації і відносно неї було складено протокол №11 від 04.05.2005 року та винесено постанову №11 від 04.05.2005 року за самочинно збудований сарай за адресою: м. Рахів, вул. Кабалюк-Тисянської,11 у даних документах зазначено, що будівництво було здійснено з порушенням норм ДБН-306-92 і на відповідача було накладено стягнення у розмірі 85 грн.

Внаслідок постійного та тривалого підтоплення і намокання стічними та дощовими водами із сторони дворогосподарства відповідачів вже прогнила нижня частина стіни його господарської споруди (хліва), а також нижня підвалина під навісу для курей, які потребують термінового ремонту, тобто зміни нижньої стіни та підвалини і відповідно додаткових коштів, яких у нього немає.

На вищезазначені обставини не звернув увагу депутат ОСОБА_9, який проводив обстеження матеріально-побутових умов його дворогосподарства по факту побаченого в наявності на місцевості і який 17.12.2010 року швидкоруч здійснив огляд. 24.12.2010 року він ознайомився зі змістом протоколу та акту обстеження від 17.12.2010 року, з яким він не згідний, вважає неповними та не може зрозуміти, що мав на увазі депутат ОСОБА_9, при його написанні, а саме, що паркан не пошкоджено.

Позивач зазначає, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка з 2008 року у нього вже виготовлена і є в наявності, тобто все ним здійснено у відповідності до чинного законодавства. Позивач звертає увагу на те, що згідно копії Генерального плану (схеми) міста в цілому на земельну ділянку гр. ОСОБА_10 та ОСОБА_11, батьків ОСОБА_7, яка побудувала свій будинок від межі і до межі, залишивши собі тільки 50 см. на проході у глибину до свого господарства на цій земельній ділянці по середині городу за адресою: АДРЕСА_3), а технічна документація (будівельний паспорт) у співвідповідача ОСОБА_12 та ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Даний Генеральний план, на думку позивача є доказом підробки плану забудови на земельну ділянку ОСОБА_2 із збільшенням розмірів земельної ділянки по ширині на 70 см., так як на ньому чітко вказані розміри земельної ділянки по ширині з обох сторін, це 8 м. 50 см., а не 9 м. 20 см., як у підробленому плані забудови відповідачів. Також у проекті забудови відповідачів вказана ширина його земельної ділянки із спотвореними розмірами 15 м. та зазначено, що це рілля, тоді як насправді його ширина земельної ділянки 16,60 м. і повинно бути зазначено житловий будинок, що підтверджується технічною документацією (будівельним паспортом) зокрема, проектним планом забудови на земельну ділянку його батьків за адресою: м. Рахів, вул. Шевченка,168/а від 24.05.1979 року №107.

Також, на думку позивача про підроблення проектного плану забудови на земельну ділянку відповідачів, вказують зокрема, план забудови земельної ділянки ОСОБА_13, який проживає за адресою: АДРЕСА_4 від 28.02.2001 року №132 та інші суміжні плани земельних ділянок відповідача. Відповідно до схеми земельної ділянки ОСОБА_13, зокрема, в частині опису зовнішніх меж від «Б» до «В», де межує відповідач ОСОБА_2 та беручи до уваги Генеральний план (схему) городів цілому їх батька - ОСОБА_10, на якому вказано з обох сторін ширина земельної ділянки - 8 м. 50 см., а їхній город є цілим, то всі ці розміри земельних ділянок по ширині ніяк не співпадають між собою та мають значні і суттєві розбіжності, оскільки у ОСОБА_2 ширина земельної ділянки - 9 м. 20 см., у ОСОБА_13 ширина земельної ділянки, яка межує з його сестрою - відповідачкою ОСОБА_2 від точки «Б» до точки «В» це 8 м. 65 см., а ширина городу в цілому згідно генерального плану (схеми) їхнього батька - ОСОБА_10 - 8 м. 50 см.

Вважає, що технічна документація (будівельний паспорт) земельної ділянки ОСОБА_12 та ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 є нічим іншим, як підробко., про що відповідачка йому особисто зізналася 22.06.2009 року і заявила, що її переробили і надали новий проектний план забудови із збільшенням розміру земельної ділянки, однак землі не надавали.

На думку позивача, за такі дії відповідачка ОСОБА_2 та інші особи, які їй в цьому сприяли повинні нести кримінальну відповідальність за ст.ст. 26, 27, ч. 2,3 ст. 28, 29,30, 190, 358, 364, 365, 366, 367 КК України.

Стверджує, що до протиправних дій відповідачки ОСОБА_2 приєднався її зять - ОСОБА_4, який постійно провокує його і таким чином разом з нею вчиняючи свавільні дії, не бажає добровільно усунути перешкоди, шляхом знесення самочинного будівництва господарської споруди та повернути йому частину земельної ділянки, а навпаки 14.04.2010 року разом вдруге захопити ще 4 кв. м., до раніше самовільно захопленої земельної ділянки у квітні 1991 року площею 9 м. кв.

Крім цього, влітку 2010 року ОСОБА_4 за вказівкою ОСОБА_2 або з власної ініціативи незаконно проникав на територію його дворогосподарства з метою заподіяння матеріальної шкоди, шляхом виведення із робочого стану та пошкодження електромеханічних стаціонарних пристроїв для перемолу зернової та насінницької продукції у домашньому господарстві для власних потреб, накидавши у середину січкарні металевих болтів, електромотор залив водою, внаслідок чого ці прилади знаходяться у несправному стані.

Під час вчинення протиправних дій упродовж певного періоду часу з боку відповідачів позивачу заподіяно значну матеріальну та моральну шкоду, яка включає в себе спричиненню морального болю, перенесених душевних страждань, втрати вільного часу на підготовку документів, витрачений заробіток та відрив від звичайних занять, що в загальному призвело до істотної зміни умов його проживання протягом певного періоду.

На даний час також не вирішено питання із відповідачкою ОСОБА_2 про спорудження опорної стінки з бетону висотою 0,5 м. по тій причині, що вона навмисне перешкоджає йому спорудити цю опорну стінку. Вона накидувала сміття та каміння у рів, який він викопав для стоку води, щоб стічні води не затоплювали його дворогосподарство. Зверху того сміття та каміння вона втиснула старі рейки, куски шиферу та інші металеві конструкції, що унеможливлює побудову ним підпірної стінки. Внаслідок постійного підтоплення і намокання від стічних дощових вод з боку дворогосподарства ОСОБА_2 вже прогнила нижня частина його господарської будівлі (хліва), що потребує ремонту і відповідних певних коштів.

Весною 2010 року ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком ОСОБА_12 самовільно, без встановленого на те дозволу та без належного затвердженого проекту, з грубим порушенням будівельних норм і правил, встановивши впритул до стіни його будинку під навіс, таким чином, що своєю частиною шириною 50 см. та довжиною 3 метри 30 см. цей під навіс виступає за його межу, тобто над його присадибною ділянкою і дощові води попадають на стіну його будинку, що призводить до тривалого намокання та руйнування.

Згідно довідки від 01.09.2009 року №504, виданою в.о. начальником відділу Держкомзему у м. Рахів станом на 01.09.2009 року в межах населеного пункту АДРЕСА_1, вартість нормативно грошової оцінки одного метра квадратної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 75,65 грн. Позивач наводить рахунок 9 м. кв. х 75,65 = 680,85 х 12 місяців = 8170 грн. х 19років = 155 230 грн. Але це тільки матеріальні збитки, які були нанесені йому з боку відповідачки ОСОБА_2 за самовільний захват частини його земельної ділянки, площею 9 м.кв. плюс від 14.04.2010 року і аж до цього часу 13 м.кв. х 75,68 = 983,45 грн. х 15 місяців = 14 751 грн. А отже, беручи до уваги суму збитків, які були понесені йому внаслідок самовільного захоплення частини його земельної ділянки ОСОБА_2, починаючи з квітня 1991 року і до квітня 2010 рок площею 9 м.кв. становить 155 230 грн., а від 14.04.2010 року і по даний час площа самовільного захоплення його землі зі сторони відповідачів становить 13 м.кв. і відповідно сума матеріальних збитків збільшується на 14 751 грн. і таким чином 155 230 + 14 751 = 169 981 грн.

Моральну шкоду, нанесену йому відповідачами оцінює у 70 000 грн.

Починаючи з 1997 року і до 2005 року він досить серйозно і ретельно займався розвитком сільського господарства, зокрема введенням особистого підсобного господарства, від чого отримував прибуток і в такий спосіб заробляв собі на життя. А коли ОСОБА_2 підробила собі проектний план забудови №187 від 27.09.1984 року та втрутилась в його особисте життя з метою відібрати від нього 20 м. кв. його землі, він не має можливості займатися своїм фермерським господарством, був змушений відриватися від основних занять, внаслідок чого втратив заробіток.

На думку позивача , неправомірними діями ОСОБА_2 та окремих посадових осіб Рахівського району йому були нанесені значні матеріальні та моральні збитки, і все це відобразилося на його здоров'ї, зокрема сильно порушена нервова система, в результаті чого в нього появився псоріаз, порушена серцево-система, а також за останні роки у нього з'явилися сильні головні болі. Ним багато часу витрачено на написання скарг, заяв, їх друкування, виготовлення ксерокопій та багаторазові поїздки до м. Ужгород і назад, починаючи з 2004 року, а тому шкоду оцінює на суму 70 000 грн.

Що стосується його архітектурно-технічної документації на збудований ним житловий будинок АДРЕСА_1, то він виготовив свідоцтво НОМЕР_1 від 10.07.2007 року про право власності на нерухоме майно.Окрім цього має в наявності витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №16163778 від 04.10.2007 року, рішенням виконавчого комітету Рахівської міської ради №345 від 10.01.2007 року про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на його земельну ділянку, на якій він проживає у своєму будинку, і яка знаходиться у АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Разом з цим також виготовлено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об'єкта до експлуатації і введено у експлуатацію його житловий будинок, а також господарські споруди і будівлі, які знаходяться по АДРЕСА_1 рішенням МВК №83 від 25.09.2007 року.

На підставі ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, Конституції України, ст.ст. 3, 152, 158 ЗК України, ст. 23 ч. 2 п. 2-3, 386 ч. 2, 1166, 1167 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №248 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» з наступними змінами, просив суд знести самочинно збудовану відповідачкою ОСОБА_2 господарську споруду, яка виступає на 0,3 м. за його межу, встановити точну межу між їхніми дворогосподарствами та відновити огорожу, що їх розділяла. Зобов'язати ОСОБА_2 та співвідповідачів за їх кошти спорудити підпірну стінку із бетону висотою 0,5 м. вздовж межі, тобто для встановлення твердої межі так, щоб стічні та дощові води не потрапляли на територію його дворогосподарства із сторони відповідачів і в майбутньому не затоплювати його підвальні приміщення.

Зобов'язати відповідачів усунути перешкоди шляхом демонтажу під навісу козирка, який був самовільно встановлений на весні 2010 року у притул до стіни його будинку, так щоб дощові води із цього навісу-козирка потрапляли на територію відповідачів.

Стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду за користування його частиною земельної ділянки в сумі 169 981 грн. та 70 000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Тячівського районного суду від 13 березня 2015 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, не відповідає фактичним обставинам справи і підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, про час, місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчить розписка про вручення їм поштового відправлення і дана обставина у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутності.

Встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами і забудовниками розташованих на відведених їм земельними ділянками будівель в АДРЕСА_1 відповідно та площа кожної земельної ділянки, згідно даних технічної документації, повинна становити по 300 м.кв.

Із заявлених позовних вином ОСОБА_1 та з урахуванням уточнених вимог просив захистити його право а користування земельною ділянкою, що розташована в АДРЕСА_1 в тому числі площею 9 м.кв. і 4 м.кв., яку у квітні 1991 року та весною 2010 року самовільно захопила відповідачка ОСОБА_2, знести самочинно збудовану відповідачкою господарську споруду, яка виступає на 0,3 м. за його межу, встановити точну межу між дворогосподарствами та відновити огорожу, зобов'язати відповідача за її кошти спорудити опорну стінку з бетону вздовж межі та відшкодувати матеріальну та моральну шкоду.

Стаття 95 ЗК України передбачає права землекористувачів.

Згідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

За змістом ст.ст. 106, 107 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власних земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розмірами частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Стаття 152 ЗК України передбачає способи захисту на земельні ділянки.

Аналогічні норми були передбачені і раніше діючим ЗК, який діяв станом на квітень 1991 року, тобто на період зайняття земельної ділянки, на які вказує позивач.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За клопотання ОСОБА_1 апеляційним судом Закарпатської області була призначена 02 листопада 2015 року інженерна, земельна-технічна експертиза на вирішення якої були поставлені питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог і яка два рази поверталася експертом без виконання, у зв'язку з не проведенням позивачем оплати.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач не довів заявлені ним позовні вимоги та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача про підробку проекту забудови земельної ділянки шляхом збільшення ширини земельної ділянки з 8,50 м. до 9,20 м, тобто на 70 см., а відтак і самовільне зайняття земельної ділянки та самочинне будівництво ґрунтуються на припущеннях, на яких не може ґрунтуватися доказування.

Притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за самочинну побудову сараю з порушенням ДБН-360-92** не може бути належним доказом, так як цим фактом самочинного будівництва не вбачається порушення яких-небудь прав чи законних інтересів позивача ОСОБА_1 як суміжного землекористувача.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, результати оцінки доказів судом відображені в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови, а тому суд обґрунтовано відмовив у заявлених позовних вимогах.

Рішення суду є законним та обгунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Собослой Г.Г.