Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 409/296/16-ц
Провадження № 22ц/782/453/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Авалян Н.М., Орлова І.В.

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнила, в обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР №968059, серії ЕЕР №968060 та серії ЕЕР №968062, вона є власником трьох земельних ділянок: №268, площею 4,4859 га, кадастровий номер :16:003:0077; №269, площею 4,4861 га, кадастровий номер :16:003:0078; №270, площею 4,4863 га, кадастровий номер :16:003:0079, розташованих на території Павлівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області в межах згідно плану та наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на зазначені земельні ділянки позивач набувала в порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_4, яка померла 05.02.2014 року.

06 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та СТОВ Агрофірма «Зоря» було укладено три договори оренди вищевказаних земельних ділянок, терміном до 31 грудня 2021 року.

Вказані договори укладено з однаковими умовами, їх зареєстровано у відділі ДКЗ у Білокуракинському районі.

Позивач вважає, що після смерті ОСОБА_4 зобовязання за вказаними договорами оренди не поширюються на позивача, оскільки автоматичне правонаступництво прав та обовязків померлого не здійснюється. Після переходу до позивача прав власності на вказані земельні ділянки відповідачем договори оренди не переукладено. У поверненні орендованих земельних ділянок позивачу в письмовій формі відповідачем відмовлено.

Також позивач зазначила, що розмір орендної плати обчислюється без урахування індексів інфляції.

Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає, що відповідач істотно порушив покладені на нього зобовязання щодо сплати орендної плати за 2012, 2013, 2014, 2015 рік, як позивачу, так і померлій ОСОБА_4 тому, на підставі ст. ст. 24, 25, 32, 35 Закону України «Про оренду землі» та ст. ст. 141, 152, 158 Земельного кодексу України, просила суд розірвати:

- договір оренди земельної ділянки №268 (кадастровий номер :16:003:0077), реєстраційний номер 09, яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР №968059 від 22.10.2015 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАР №864341, виданого 22.10.2015 року приватним нотаріусом Білокуракинського районного нотаріального округу Луганської області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря», зареєстрований в Державному реєстрі земель 06.09.2012 року за №01562, та зобовязати відповідача повернути позивачу у власність вищезазначену земельну ділянку загальною площею 4,4859 га, в тому числі 4,4859 га ріллі;

- договір оренди земельної ділянки №269 (кадастровий номер :16:003:0078), реєстраційний номер 209, яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР №968060 від 22.10.2015 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАР №864342, виданого 22.10.2015 року приватним нотаріусом Білокуракинського районного нотаріального округу Луганської області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря», зареєстрований в Державному реєстрі земель 06.09.2012 року за №01563, та зобовязати відповідача повернути позивачу у власність вищезазначену земельну ділянку загальною площею 4,4861 га, в тому числі 4,4861 га ріллі;

- договір оренди земельної ділянки №270 (кадастровий номер :16:003:0079), реєстраційний номер 09, яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР №968062 від 22.10.2015 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАР №864343, виданого 22.10.2015 року приватним нотаріусом Білокуракинського районного нотаріального округу Луганської області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря», зареєстрований в Державному реєстрі земель 06.09.2012 року за №01564, та зобовязати відповідача повернути позивачу у власність вищезазначену земельну ділянку загальною площею 4,4863га, в тому числі 4,4863 га ріллі.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись, на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування фактичних обставин справи, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, просить суд скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 липня 2016 року та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає, оскільки не містить мотивувальної частини у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, що є порушенням норм процесуального права. Зокрема, в рішенні відсутнє посилання на обставини, які встановлені судом, а також посилання на норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Однак, рішення суду вищезазначеним нормам процесуального права не відповідає, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою часткового задоволення апеляційної скарги і скасуванню рішення з ухваленням нового рішення наступного змісту.

Між сторонами виник спір з приводу неналежного виконання договірних правовідносин, заснованих на договорах оренди земельних ділянок, які регулюються спеціальним законодавством про оренду землі та загальними нормами цивільного права про відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань .

За ст. 2 Закону "Про оренду землі" відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно із статтею 93 ЗК та статтею 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі право на строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом ст. ст. 24, 25, 32 Закону України "Про оренду землі", ч. 1 ст. 141 ЗК України, та правової позиції Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України від 25 червня 2011 р. у справі № 6-17цс11 та від 12 грудня 2012 року №6-146цс12), у разі невиконання орендарем обов'язків, передбачених статтями 24, 25 Закону України від 6 жовтня 1998 р. № 161-ХІV "Про оренду землі" та умов договору оренди земельної ділянки, щодо систематичної сплати орендної плати в установлений договором строк, договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю (земельний пай) встановлюється за згодою сторін у договорі оренди.

Як вбачається з матеріалів справи і ніким не оспорюється, позивачем ОСОБА_2 після смерті 05 лютого 2014 року ОСОБА_4 згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2015 року (а.с. 25, 27, 29) успадковані три земельні ділянки зокрема з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: земельна ділянка №268 площею 4,4859 га; земельна ділянка № 269 площею 4,4861 га; земельна ділянка №270 площею 4,4863 га, розташовані на території Павлівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, що належали ОСОБА_4 на підставі Державних актів на право приватної власності від 04 березня 2003 року серії ЛГ№050572; ЛГ№050573;ЛГ№050574 відповідно. Право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано за позивачем ОСОБА_2 у встановленому законом порядку (а.с. 26 , 28, 30).

Вказані обєкти нерухомості за договорами оренди земельних ділянок від 06 лютого 2012 року, укладених між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря», передані останньому строком до 31 грудня 2021 року. Нормативна грошова оцінка цих земельних ділянок на момент укладення договорів становила - 104 971,49 грн., оренда плата - 3149,14 грн.

Згідно п.4.1, п.4.2, п. 4.3.,п. 4.5 вказаних договорів оренди від 06 лютого 2012 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, в розмірі 3% від щорічно проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки на момент розрахунку.

Орендна плата сплачується орендарем на протязі року, але останній платіж не пізніше 30 грудня розрахункового року.

Умови договору оренди про розмір орендної плати можуть переглядатися за згодою сторін один раз на три роки.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

На час розгляду справи договори є діючими. Вказані умови договорів до теперішнього часу залишаються у їх первісній редакції

30 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Товариства відповідача з письмовою заявою, в якій просила розірвати з нею договори оренди земельних ділянок у звязку зі смертю її бабусі ОСОБА_4, оскільки вона має намір розпоряджатися земельними ділянками на власний розсуд.

Частиною 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для змін умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Вказаним вимогам закону відповідають і умови вищезазначених договорів оренди від 06.02.2012 року, у пункті 12.6 яких сторони погодили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Також п.12.4 договорів оренди передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Отже, оскільки законом не передбачено укладення договору оренди з новим власником, то набуття позивачем права власності на земельні ділянки обєкти оренди не призвело до зміни умов цих договорів і не стало підставою для їх розірвання.

Після прийняття спадщини у вигляді вказаних земельних ділянок орендованих відповідачем та набуття на них права власності, до позивача ОСОБА_2 перейшли права та обовязки ОСОБА_4 як попереднього власника за договорами оренди від 06.02.2012 року, тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є стороною договорів оренди земельних ділянок від 06.02.2012 року, орендні відносини між нею та відповідачем відсутні, є необґрунтованими.

Обґрунтовуючи підстави для розірвання договорів оренди, позивач посилалася на систематичну несплату відповідачем орендної плати з урахуванням індексу інфляції з 2012 року по 2015 рік, тобто протягом трьох років, що призвело до порушення прав орендодавця і є підставою для розірвання договорів оренди землі.

Виходячи з підстав позову, для задоволення позову позивачці необхідно довести, а суду встановити такі факти: чи допускав відповідач систематичну несплату орендної плати; чи відповідає нарахована відповідачем орендна плата вимогам законодавства та умовам договорів оренди, та чи дійсно внаслідок невиконання відповідачем умов договору позивачка значною мірою позбавилась того, на що вона розраховує, як власник орендованих земельних ділянок.

Щодо доводів позивачки про розірвання договорів оренди з підстави несплати орендної плати в належному розмірі за період до 2014 року, то такі доводи є також необґрунтованими, оскільки не порушують прав позивачки, адже орендна плата за вказаний період нараховувалась та виплачувалась колишньому власнику ОСОБА_4

Що стосується орендної плати, нарахованої та виплаченої після набуття права власності на земельні ділянки позивачкою, то суд ретельно перевірив доводи обох сторін та зауважує з цього приводу наступне.

Розрахунок розміру орендної плати, яка нарахована та виплачена позивачці відповідачем повністю відповідає умовам договорів оренди та приписам законодавства, якими передбачено наступне.

Податковим кодексом України (п.п. 5.2 ст. 5, п.п. 271.1., 271.1 ст. 271, п. 289.2 ст. 289, п. 289.3 ст. 289) визначено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнту індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державу політику в сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь тощо станом на 1 січня поточного року.

Станом на 01 січня 2015 року розрахований таким чином коефіцієнт становив 1,249.

Кумулятивне значення коефіцієнта індексації грошової оцінки земель з 1995 року становить 3,997.

Діючим законодавством не передбачений інший порядок нарахування орендної плати у спірних правовідносинах.

Матеріалами справи підтверджено, що після прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_5 Товариством відповідача на імя позивача ОСОБА_2 нарахування та виплату орендної плати за 2014 та 2015 р. р. здійснено відповідно до вимог законодавства шляхом перерахування грошових коштів на її рахунок (а.с.33,80-81). Цей розрахунок проведений як з новим орендодавцем. Заборгованість з виплати орендної плати відсутня.

Доводи позивачки про те, що договорами оренди землі від 06.02.2012 року окремо передбачено щорічна індексація нормативно грошової оцінки земель (пункт 4.1.) та окремо індексування орендної плати на індекс інфляції (пункт 4.5), що не враховується відповідачем при нарахуванні та сплаті орендної плати за землю, є помилковим трактуванням позивачкою розрахунку орендної плати, оскільки позивачкою помилково ототожнюються поняття "індекс інфляції" та "коефіцієнт індексації нормативно-грошової оцінки"

Орендна плата розраховується, виходячи з коефіцієнту індексації нормативно-грошової оцінки, яка визначається Постановою Кабінету Міністрів України № 213 від 23.03.1995 року, якою затверджено ОСОБА_5 нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів.

З наданого відповідачем розрахунку вбачається, що обчислення розміру орендної плати здійснено у чіткій відповідності з Методикою, яка є обов'язковою для всіх орендарів - суб'єктів господарювання.

Індекс інфляції або індекс споживчих цін це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбаває населення для невиробничого споживання.

Індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.91 р. № 1282-XII)

Розраховується така індексація відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року. В пункті 3 зазначеного Порядку вказано, що до об'єктів індексації доходи громадян від здачі в оренду майна не відносяться.

За таких обставин, посилання позивача на систематичну несплату орендної плати з урахуванням індексу інфляції є безпідставними.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 309, 313-314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок відмовити за необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: