Справа №504/4162/15-ц
№2/504/525/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2017

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

судді Рідник І.Ю.

секретарів: Сокурцової Т.О., Мельникової В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Доброслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи зі сторони відповідача - Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, про визнання правочину удаваним, визнання житлового будинку спільним сумісним майном подружжя, поділ майна, набутого у шлюбі та визнання права власності на частку у нерухомому майні,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа з боку відповідачів - Комінтернівська державна нотаріальна контора Одеської області, про визнання удаваним договору дарування житлового будинку та визнання його договором купівлі-продажу; визнання житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу; поділити житловий будинок між сторонами, як майно набуте за час шлюбу; визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1; усунути йому перешкоди у користуванні ? частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та вселити його у вказаний будинок.

В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Редванська Н.В., позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що подружжя ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 1979 року по листопад 2012 року. Від шлюбу мають двох дітей, які на теперішній час є повнолітніми. У 1997 році позивач за місцем своєї роботи отримав двокімнатну квартиру в АДРЕСА_2, та одержав ордер на житло на сім'ю з 4-х осіб. В 2005 році позивач з дружиною вирішили квартиру залишити донці, яка в подальшому її приватизувала на себе. Для свого проживання подружжя вирішили купити житловий будинок, який продався в АДРЕСА_1 (нині АДРЕСА_1 після перенумерації будинків). Оформленням документів займалася відповідачка ОСОБА_2 За будинок продавцю ОСОБА_3 було сплачено суму, еквівалентну 3500 доларів США. Після судового рішення про розірвання шлюбу між подружжями ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_2 позивача до дому не впустила, викинула його речі, повідомивши, що будинок належить особисто їй, оскільки ОСОБА_3 будинок їй подарував. З підстав того, що без відома позивача його колишньою дружиною придбання будинку було здійснено через договір дарування, він в 2014 році звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання будинку, майном, набутим у шлюбі і його поділу між сторонами, але враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції неправильно було визначено процесуальний статус сторін, рішення суду судом апеляційної інстанції було скасовано, а ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено. На підставі того, що в 2005 році укладено правочин купівлі-продажу житлового будинку, а не дарування, чим суттєве порушені права позивача, вважає, що існують усі підстави для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав і пояснив суду, що будинок по АДРЕСА_1 достався йому в спадщину від матері. Оскільки він живе в місті, в 2005 році продав будинок ОСОБА_1. Чому нотаріусом оформлено договір дарування, йому не відомо. Домовленість була про продаж будинку. За будинок від покупців він отримав 3500 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, направивши письмові заперечення на позов та просила суд розглянути справу за її відсутність /а.с.27-29,42/.

Третя особа - державний нотаріус Комінтернівської державної нотаріальної контори не з'явився, направивши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутність /а.с.41/.

Вислухавши позивача і його представника, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжями за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали шлюб 22.12.1979 року, який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.11.2012 року. У період шлюбу ОСОБА_2 за договором дарування від 23.08.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Комінтер-нівської державної нотаріальної контори Одеської області Федоровим Є.А., реєстр за №3186, набула у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 /а.с.88/.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 знає як покупців будинку, що залишився її чоловіку ОСОБА_3 в спадщину від матері. Розмова була про продаж будинку. ОСОБА_2

- 2 -

для них з чоловіком чужа людина, тому дарити будинок ніхто їй не збирався. Оформленням документів займалася ОСОБА_2, а гроші платив їм за будинок ОСОБА_1.

Згідно ч.1 ст.202, ч.ч3,5 ст.203 ЦК головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення, що відповідає внутрішньої волі сторін і спрямоване на настання певних наслідків.

Отже, при розгляді справи встановлено, що при укладанні договору дарування волевиявлення його учасників не відповідає їх внутрішньої волі, оскільки фактично відбувся правочин купівлі-продажу спірного нерухомого майна.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що договір дарування спірного нерухомого майна, який укладено між відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3, за ініціативою покупця будинку, відповідача ОСОБА_2, укладено з метою приховання правочину купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, який має зовсім інші правові наслідки щодо розпорядження ним.

Згідно ст.235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Отже судом встановлено, що спірне нерухоме майно відповідачем ОСОБА_2 набуто у власність за відплатним договором за спільні кошти подружжя у зв'язку з чим на нього поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Заперечення відповідача ОСОБА_2 на позов не спростовують встановлені при розгляді справи обставини, у зв'язку з чим, судом до уваги не приймаються.

Аналізуючи надані стороною позивача докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.ст.60,61,69,70 СК України, ст.ст.202,203,235 ЦК України і керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 213-215, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи зі сторони відповідача - Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, про визнання правочину удаваним, визнання житлового будинку спільним сумісним майном подружжя, поділ майна, набутого у шлюбі та визнання права власності на частку у нерухомому майні - задовольнити повністю.

Визнати договір дарування житлового будинку від 23.08.2005 року, посвідчений державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстр за №3186, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняла безоплатно у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, удаваним, визнати укладеним договір купівлі-продажу.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, спільним сумісним майном, набутим у шлюбі подружжями ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Поділити житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: