Справа № 706/1/2012
У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Мацунича М.В.,

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 30 травня 2017 року у справі за позовом Міжгірської селищної ради до Синевірської сільської ради, ОСОБА_1, третя особа: прокуратура Міжгірського району про визнання частково недійсним державного акту та за позовом ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради, ОСОБА_2, третя особа: прокуратура Міжгірського району про визнання незаконним і скасування рішення та державного акту,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року Міжгірська селищна рада звернулося до суду з позовом до Синевирської сільської ради та ОСОБА_1 про визнання частково недійсним державного акту ІІІ-ЗК № 024273, виданого ОСОБА_1 в частині внесених змін на земельну ділянку площею 0,48 га в ур. "Заверх" для ведення особистого селянського господарства. Позов обгрунтовано тим, що виданий ОСОБА_1 державний акт не відповідає вимогам Інструкції, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 р. пунктам 1.16, 2.9, оскільки зміни в цей акт внесені землевпорядником Синевирської сільської ради ОСОБА_3 без відповідних повноважень, без виготовлення технічної документації, з помилковим посиланням на відповідний номер рішення сільської ради (№ 3 і № 8). Окрім цього, у власність ОСОБА_1 передано частину земельної ділянки з території Міжгірської селищної ради.

22.07.2009 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міжгірської селищної ради, третя особа ОСОБА_2 (у подальшому визнаний співвідповідачем) про скасування рішення Міжгірської селищної ради № 83 від 04.10.2007 р. про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки пл. 0,58 га в ур. "Перевал-Перехрестя" для ведення особистого селянського господарства і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 537991, виданого ОСОБА_2 на підставі зазначеного рішення. Позов обґрунтовано тим, що Міжгірська селищна рада передала земельну ділянку у власність ОСОБА_2, що знаходиться на території Синевирської сільської ради і передала у власність ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого у 1996 р. з реєстрацією у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 43. Згідно рішення № 8 від 10.10.2004 р. цієї ж Ради ОСОБА_1 надано в приватну власність земельну ділянку в ур."Заверх" площею 0,48 га в межах Синевирської сільської ради для ведення особистого селянського господарства і про це внесено зміни в державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 також зазначив, що раніше використовував зазначену земельну ділянку за її цільовим призначенням за рішенням правління колгоспу "Червона зірка" (у подальшому перейменований в КСГП "Синевир"). Після реорганізації колективного господарства Синевирська сільська рада рішенням № 2 від 25.06.1998 р. припинила право колективної власності на землю КСГП "Синевир", а землі, які були раніше передані громадянам, залишено в користуванні цих громадян. ОСОБА_1 вважає, що земельна ділянка в ур."Заверх" площею 0,48 га, передана йому у власність, знаходиться в межах території Синевирської сільської ради, а тому Міжгірська селищна рада безпідставно передала у власність земельну ділянку площею 0,58 га в ур."Перевал-Перехрестя" ОСОБА_2, яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_1Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Міжгірської селищної ради № 83 від 04.10.2007 р. про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки пл. 0,58 га в ур. "Перевал-Перехрестя" для ведення особистого селянського господарства та визнати недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 537991, виданого ОСОБА_2 на підставі зазначеного рішення.

Ухвалою судді від 30.07.2009 р. зазначені позови об'єднані в одне провадження на підставі ст. 146 ч.1 ЦПК України.

Рішенням Міжгірського районного суду від 30 травня 2017 року в задоволенні обох позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 частково оскаржив вказане рішення, в якому просить скасувати оскаржене рішення в частині відмови предявленого ним позову і ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ніким в апеляційному порядку не оскаржено.

Таким чином предметом даного апеляційного оскарження є законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішенняпозову ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради, ОСОБА_2, третя особа: прокуратура Міжгірського району про визнання незаконним і скасування рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 537991, виданого ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Встановлено, що рішенням Синевирської сільської ради № 11 від 26.11.1996 р. мешканцю с.Синевир, № б. 1234, Міжгірського району, позивачу ОСОБА_1, передано в приватну власність земельні ділянки в урочищах "ОСОБА_2 хати" - площею 0,2131 га; "Хлівища" - 0,1008 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, які раніше були в його користуванні, згідно земельно-облікових документів.(а.с.56)

На підставі даного рішення Синевирською сільською радою 18.12.1996 р. ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗК № 024273 на загальну площу 0,3139 га., зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 43 .(а.с.51).

Рішенням 11 сесії 4 скликання Синевирської сільської ради від 10.10.2004р. №8 ОСОБА_1 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,48 га в ур. "Заверх".( а.с.55).

На підставі даного рішення до державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_1 внесено зміни щодо земельної ділянки площею 0,48га в ур. «Заверх» (а.с.51).

Згідно рішення Міжгірської селищної ради № 83 від 04.10.2007 р. відповідачу ОСОБА_2, мешканцю смт.Міжгір'я, вул.Космонавтів,2, передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,58 га, яка знаходиться в смт.Міжгір'я в ур."Перевал-Перехрестя" для ведення особистого селянського господарства. (а.с.23).

На підставі цього рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на землю серія ЯД № 537991 від 09.11.2007 року.

Обгрунтовуючи заявлений позов позивач ОСОБА_1 посилався на те, що Міжгірська селищна рада незаконно розпорядилася земельною ділянкою в ур."Перевал-Перехрестя" і передала її у власність ОСОБА_4, оскільки дана земельна ділянка знаходиться на території Синевирської селищної ради, частина з даної земельної ділянки відведена і належить йому, чим порушено його законні права.

Однак, дані посилання не підтверджені жодними належними і допустимими доказами і спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2009 року позивач ОСОБА_1 звертався до Міжгірського районного суду з позовом до суду з Закарпатської обласної ради про визнання частково нечинним та скасування рішення №253 від 23.09.2003р. «Про зміну та встановлення межі населених пунктів Міжгірського району в частині, що стосується межі селища Міжгіря», посилаючись у тому числі і на те, що дане рішення порушує його права, оскільки Міжгірська селищна рада розпорядилась передати земельні ділянки в ур. «Перевал- Перехрестя» у власність ОСОБА_2, площею0,58 га, не взявши до уваги те, що частина цієї земельної ділянки пл.0,48 га передана у власність йому Синевірською сільською радою, яка найменовується ур. «Заверх».

Постановою Міжгірського районного суду від 02.06.2009 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2010 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради про визнання частково нечинним та скасування рішення №253 від 23.09.2003р. «Про зміну та встановлення межі населених пунктів Міжгірського району в частині, що стосується межі селища Міжгіря» - відмовлено.(а.с.7,74)

Даною постановою суду встановлено, що рішення 8ої сесії 4 скликання Закарпатської обласної ради №253 від 23.09.03р. «Про зміну та встановлення меж населених пунктів Міжгірського району», яким вирішено змінити межі населених пунктів Міжгірського району, додатково включивши земельні ділянки площею, зокрема смт. Міжгіря 721,90 га і встановлено межу цього населеного пункту загальною площею 1425, 80 га., та затверджено проект встановлення нової межі (зміни) населених пунктів Міжгірської селищної ради, в тому числі смт. Міжгіря на основі висновку державної землевпорядної експертизи від 27.08.2003 р. №443., є законним, не порушує законних прав та інтересів позивача ОСОБА_1

Вказаним рішення суду також встановлено, що з державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_1, виданого Синевірською сільською радою ОСОБА_5 у 1996 р., технічної документації до цього акту, плану меж земельної ділянки не вбачається суміжне землекористування земельної ділянки позивача ОСОБА_1 із землею Міжгірськох селищної ради чи особами, яким надано земельні ділянки цією радою. (а.с.7,74)

Таким чином даним рішення суду спростовано твердження апелянта, що земельна ділянка в ур."Перевал-Перехрестя", яка передана у власність ОСОБА_4, знаходиться на території Синевирської селищної ради і Міжгірська селищна рада нею незаконно розпорядилася.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянта, що частина наданої йому Синевірською радою земельної ділянки в ур. "Заверх" накладається на земельну ділянку ур."Перевал-Перехрестя", яка передана у власність ОСОБА_4 Міжгірською селищною радою, оскільки такі жодним належним і допустимим доказом не підтверджено.

Крім того, з Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.05.2017 року №16.4-02/19, яка проведена у даній справі на підставі ухвали Міжгірського районного суду від 20.03.2017 року, вбачається, що зміни в державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 0,48га в ур. «Заверх», і щодо якої позивач ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушених прав внесені неправомірно, з порушенням Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999р. №43, в редакції на час внесення змін до державного акта (п.2.9).

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що суд першої інстанції при розгляді справи не розяснив йому його прав та обовязків, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, і не сприяв йому у здійсненні його прав щодо подання доказів, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч.1.ст 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1ст 11 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відкрито ще 30.07.2009р. (а.с.35). По даній справі судом проводилось попереднє судове засідання, в якому ОСОБА_1І був присутній і йому розяснювались його процесуальні права. В послідуючому, в процесі розгляду справи ОСОБА_1 неодноразово судом розяснювались його процесуальні права, що стверджено відповідними журналами судових засідань, а тому він мав реально всі можливості для здійснення своїх процесуальних прав .

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено, що оспорюваним рішенням та виданим відповідачу ОСОБА_2 на підставі нього державним актом на право власності на земельну ділянку, порушено законні права позивача , та обґрунтовано відмовив в заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, у звязку з чим апеляційна скарга, згідно ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - залишенню без мін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315,317,319 ЦПК України, колегіясуддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 30 травня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради, ОСОБА_2, третя особа: прокуратура Міжгірського району про визнання незаконним і скасування рішення Міжгірської селищної ради №83 від 04.10.2017 року та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №537991 виданого 09.11.2007 року ОСОБА_2 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді