У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Гримич М.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі

КП «ЦОС Шевченківського району») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до Статуту підприємства є виконавцем житлово-комунальних послуг для споживачів району. Основними напрямками діяльності позивача є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених позивачем з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених позивачем безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг; здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення.

Разом з тим, відповідач, який є власником квартири АДРЕСА_1, не сплачує квартирну плату та житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим, за період з 01 травня 2011 року по

01 серпня 2012 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка враховуючи інфляційні витрати та 3% річних, складає 6 415 грн 77 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року, позов КП «ЦОС Шевченківського району» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «ЦОС Шевченківського району» 6 659 грн 37 коп., з яких: 6 271 грн 27 коп. - сума заборгованості за житлово-комунальні послуги, 31 грн 92 коп. - сума інфляційних втрат, 112 грн 58 коп. - 3% річних та 243 грн 60 коп. - судовий збір.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від

18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що в період з 01 травня

2011 року по 01 серпня 2012 року включно відповідачем надавалися позивачу житлово-комунальні послуги, якими він користувався, проте не сплачував їх вартість у повному обсязі.

При цьому суди дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача 3% річних від належної до сплати суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат, оскільки ОСОБА_3 порушив строки виконання своїх зобов'язань з оплати комунальних послуг.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до

ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.К. Гримич