Справа №585/2110/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Євлах О. О.
Номер провадження 22-ц/788/1388/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Різниченко Н.А.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, а також вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що з 11.08.2012 року по 12.02.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого мають двох дочок - ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування у шлюбі, ними було придбана вказана квартира. Оскільки діти проживають разом з нею у даній квартирі, сплачених відповідачем аліментів на утримання дітей не вистачає, іншого житла вона немає, а відповідач проживає окремо, просила відступити від засад рівності часток, та в інтересах дітей задовольнити позов.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 448,00 грн. сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 672,00 грн. понесені на оплату правової допомоги. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить частково скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Також просить змінити розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на її користь у повному обсязі понесені нею судові витрати, та поклавши на відповідача судові витрати понесені ним у суді першої інстанції. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі, оскільки з позивачем проживають неповнолітні діти, отриманого заробітку та сплачених аліментів не вистачає на їх утримання, а відповідач не турбується про їхнє матеріальне становище. Також, посилання суду на відсутність майнового спору при вирішення справи про розірвання шлюбу, та про неможливість встановлення порядку користування спірною квартирою, є безпідставними, оскільки таких вимог позивачем не було заявлено.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, але про час та місце судового засідання його представник був повідомлений належним чином завчасно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира сторін є однокімнатною, а тому позивачем не доведено як зміна розміру часток вплине на духовний та гармонійний розвиток дітей, оскільки відповідач в квартирі не проживає. Пунктом 3.2.1 Договору купівлі-продажу встановлено, що майно придбане за спільні кошти подружжя, тобто вклад на придбання майна є рівним. Відповідно рішення суду під час розлучення спір про майно не виник. Доказів того, що відповідач не дбав про сім»ю в період їх спільного проживання, позивачем не надано. Крім того, на думку суду, недостатність коштів, які заробляв відповідач, і відсутність піклування про сім'ю, поняття не тотожні. Позивач визнала, що відповідач сплачує на її користь аліменти на утримання дітей, але їх недостатньо, в той же час позивачем не доведено, що для гармонійного розвитку дітей, недостатньо коштів, які вона має. Крім того відповідач іншого житла не має, а враховуючи, що квартира є однокімнатною, і встановити порядок її користування практично є неможливим

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 11.08.2012 року по 12.02.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох доньок - ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4 - 6, 9).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.04.2014 року ОСОБА_4, під час шлюб була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, вартість якої, станом на 14.06.2016 року, складає 62 527,00 грн. (а.с. 7-8, 23).

Згідно довідки про склад сім'ї від 17.05.2016 року у вказаній квартирі проживає ОСОБА_3 разом з дітьми. За повідомленням Кошарівської сільської ради від 19.06.2017 року ОСОБА_4 зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с. 14, 26).

Як повідомили позивач на даний час в квартирі відповідач не проживає

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньок - ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі по 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.10.2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 20).

Позивач ОСОБА_3 з 14.10.2010 року працює в Роменському дошкільному навчальному закладі №2 «Журавка» Роменської міської ради Сумської області на посаді вихователя та отримала загальну суму заробітної плати за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року 20802,54 грн. (а.с. 10, 17).

Також позивачем надано довідки про звернення протягом 2014 - 2016 років до ФАП с. Плавинище за медичною допомогою своїм донькам, а також про перебування ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на «Д» обліку у дитячого невролога (а.с. 15, 16).

Питання стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину заявником не вирішувалось.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що разом з нею у спірній квартирі проживають їхні діти, відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї та належним чином не утримує своїх малолітніх дітей, оскільки сплачені ним аліменти не покривають всіх витрат на дітей, тому, посилаючись на ч. 2 ст. 70 СК України, просила суд задовольнити її вимоги.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Сторони визнали, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя.

У своїх запереченнях на позов ОСОБА_4 зазначав, що спірна квартири належить їм на праві спільної сумісної власності, тому не заперечував проти визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 квартири.

Як передбачено у ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено статтею 71 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Тобто законом передбачено, що відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна можливе тільки у виключних випадках, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї чи ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), або частка майна дружини може збільшена за умови недостатності розміру аліментів, які вона одержує для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Як роз'яснено у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя, оскільки ОСОБА_3 не було доведено, у відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, що ОСОБА_4 не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї чи ухиляється від утримання двох малолітніх доньок.

Щодо вимоги про збільшення розміру частки дружини, оскільки з нею проживають неповнолітні діти у зв'язку з тим, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатньо для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, то суд першої інстанції правильно виходив з встановлених обставин.

Збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. За змістом ст. ст. 181, 182, 183, 184, 189 СК аліменти - кошти на утримання дитини, розмір яких визначається за домовленістю між батьками чи за рішенням суду.

Позивач не спростувала заперечення відповідача на позов щодо наявності у неї права на збільшення розміру аліментів на утримання дітей, яким вона не скористалась до цього часу.

Крім того, за ст. 185 СК України надає їй право на відшкодування частини фактично понесених додаткових витрат на лікування дітей шляхом стягнення в судовому порядку грошової суми з відповідача.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: