РІШЕННЯ Іменем України
м. Балаклія 01 лютого 2017 року Справа №610/3854/16-ц 2/610/31/2017

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Купіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Денисової В.С.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Оберкович Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2

про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2013р., визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2013р. та визнання права власності на квартиру

установив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, посвідчений 23.07.2013 р. державним нотаріусом Голуб В.М. Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області недійсним. Також просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09.07.2013 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дійсним. Також просила визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову зазначила, що 16.07.2011 р донька позивача уклала шлюб з ОСОБА_3 (на даний час шлюб розірвано). 29.11.2011 р. у відповідачів народилась донька. Оскільки подружжя свого житла не мали, позивач дозволила їм мешкати тимчасово у її квартирі за адресою: АДРЕСА_3. Відповідачі проживали в цій квартирі протягом майже двох років. 01.07.2013 р. позивач продала свою квартиру за вказаною адресою за 112 тис. грн. У цей час вона знайшла іншу квартиру в АДРЕСА_1. 09.07.2013 р. позивач та продавці ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійшли згоди щодо умов договору купівлі-продажу квартири та ціни, яка становила 14 000 доларів. 09.07.2013 р. позивачу була видана довіреність на підставі якої вона могла діяти як продавець, а продавці видали позивачу розписку від 09.07.2013 р. про отримання коштів він неї за квартиру. У зв'язку з тим, що позивач діяла від імені продавців на підставі довіреності, а законом не передбачено бути одній особі і в якості продавця та в якості покупця, позивач не могла нотаріально оформити купівлю-продаж квартири на себе. Отже, 23.07.2013 р. договір купівлі-продажу фактично квартири позивача АДРЕСА_1 був формально оформлений на доньку позивача. Позивач зареєструвала свою доньку у вказаній квартирі, а її чоловік ОСОБА_3 ніколи не був зареєстрований в цій квартирі. Позивач дізналась, що колишній зять ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до доньки позивача ОСОБА_2 про поділ квартири. Тому позивач змушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_3 надала до суду заперечення, в яких зазначено наступне. 23.07.2013 р. ОСОБА_2 (на той час дружина ОСОБА_3) уклала з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1. Купівля квартири була здійснена ОСОБА_2 за грошову суму у розмірі 61500 грн., вказані кошти були сумісно нажиті у шлюбі з ОСОБА_3 ОСОБА_1 виступала у договорі представником продавців, на підставі довіреності від 09.07.2013 р. Підстав щодо недійсності договору не існує.

У поясненнях на заперечення ОСОБА_1 зазначено, що спірна квартира не є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки вказана квартира придбана за кошти ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач просила позов задовольнити посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та у поясненнях на заперечення проти позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Оберкович Г.В. у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність.

Інші відповідачі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у телеграмі до суду вказали, що справу просять розглядати без їх участі, з позовом згодні, квартиру продали ОСОБА_1, за квартиру платила ОСОБА_1

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Сторонами в судовому засіданні були визнані такі обставини.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06.04.2016 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який був укладений 16.07.2011р.) розірвано. Рішення набрало законної сили 19.04.2016 р.

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1

09.07.2013 р. ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 довіреністю уповноважили ОСОБА_1 продати квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до розписки від 09.07.2013 р. ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 14000 доларів.

01.07.2013 р. ОСОБА_1, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 продали ОСОБА_11 належну їм квартиру АДРЕСА_3.

23.07.2013 р. було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від імені яких діяла ОСОБА_1 за довіреністю від 09.07.2013р. продали ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 2 цього договору закріплено, що на момент його підписання, квартира належала ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Пунктом 5 цього договору закріплено, що продавці гарантують, що житло, яке є предметом цього договору, на момент його укладення нікому не продане.

Пунктом 6 цього договору закріплено, що правочин посвідчуються за згодою чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Пунктом 8 цього договору закріплено, що право власності на квартиру переходить до ОСОБА_2

Пунктом 12 цього договору закріплено, що сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу квартири, укладення договору відповідає їх інтересам, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків ,які обумовлені в ньому. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Цей договір підписала ОСОБА_2 як покупець, та ОСОБА_1 як представник продавців ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Повноваження представника та належність квартири, що відчужується, продавцям ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перевірено нотаріусом.

Договір посвідчено державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області. Зареєстровано в реєстрі за №2-873.

Внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2, що підтверджується витягом із цього реєстру.

Викладені вище обставини сторони у судовому засіданні визнавали.

Фактично спірним у справі є наступне.

1) позивач вважає договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 р. недійсним і просить суд визнати його таким.

2) позивач вважає, що насправді між нею та ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 09.07.2013р. було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири за яким вона її купила у свою власність і просить суд визнати цей договір дійсним. При цьому посилаються на наявність довіреності від 09.07.2013р., розписки ОСОБА_5 та телеграми відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 15.12.2016р. на адресу суду, у якій вони зазначили, що з позовом згодні, квартиру продали ОСОБА_1, за квартиру платила ОСОБА_1 Також на цій же підставі позивач просить визнати за нею право власності на спірну квартиру.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

У відповідності до ст..215 ЦК, 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст..203 ЦК:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Очевидним є те, що підстави вважати договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 р. нікчемним відсутні.

Доказів того, що зміст правочину (договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 р.) суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам - суду не надано.

У судовому засіданні встановлено, що в момент підписання договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 р. особи, які його підписали, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин був вчинений у формі, встановленій законом, посвідчений нотаріально та зареєстрований у встановленому порядку. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин не зачіпає правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При цьому позивач діяла від імені продавців як їх представник за довіреністю.

Відповідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відтак, суд приходить до висновку, що законні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 р. недійсним відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Щодо вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 09.07.2013р. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 656 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.657 ЦК договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню

Згідно зі ст..220 ЦК 1. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Оскільки суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 09.07.2013р. уклали договір купівлі-продажу спірної квартири, а саме, з огляду на відсутність письмових доказів, які б поза розумним сумнівом доводили, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що відбулося повне або часткове виконання договору, а також що одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд приходить до висновку, що законні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2013 р. дійсним відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити.

З тих же міркувань слід відмовити й у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру, позаяк відсутні жодні докази того, що до позивача перейшло це право у встановленому законом порядку.

Інші доводи позивача, на які вона посилалась, зокрема про джерело походження грошей для купівлі спірної квартири, про те, хто, де, коли, скільки та у чиїй квартирі проживав, хто і як планував покращити свої житлові умови, про те, що договір купівлі-продажу спірної квартири був лише формально оформлений на доньку позивача ОСОБА_2, хто саме, коли і скільки віддав грошей ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, хто саме спішив виїхати з території України та з яких причин - не мають самостійного правового значення і самі по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки вони не спростовують викладених вище висновків до яких дійшов суд на підставі безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів і встановлених фактичних обставин справи.

Відтак, з огляду на викладене у позові слід відмовити повністю.

Керуючись стст. 3, 4, 57-60, 208, 209, 212-216 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 лютого 2017 року.

Суддя В. В. Купін