04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою Міністерства оборони України, подану представником Вологжаніною ОксаноюДмитрівною, на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що під час виконання службових обов'язків в період проходження військової служби в Збройних Силах України у 2000 році отримав травму, яка призвела до стійкої втрати працездатності.
За висновком МСЕК з 2005 року його визнано інвалідом третьої групи, причина інвалідності травма, повʼязана з проходженням військової служби.
Посилаючись на те, що після травми порушено його нормальні життєві звʼязки, за станом здоров'я він не може повноцінно працювати і матеріально забезпечувати свою родину, вести активний спосіб життя, постійно відчуває фізичний біль, психологічний дискомфорт, почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, просив суд на підставі ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», ст. ст. 23, 1167 ЦК Українистягнути з Міністерства оборони України на його користь
60 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада

2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник Міністерства оборони України - Вологжаніна Оксана Дмитрівна просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 моральної шкоди.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з червня 1994 року проходив військову службу в складі Збройних сил України.

21 жовтня 2000 року під час проходження військової служби при виконанні службових обовʼязків отримав травму (забій головного мозку середнього ступеню, відкритий перелом обох кісток правої гомілки, закритий перелом верхньої третини лівої малогомілкової кістки), яка за результатами акту розслідування від 26 жовтня 2000 року визнана такою, що отримана при автотранспортній пригоді при виконанні службових обовʼязків.

За висновком МСЕК від 23 січня 2012 року ОСОБА_4 визнано інвалідом третьої групи безстроково, причина інвалідності травма, повʼязана з виконанням обовʼязків військової служби.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року із змінами та доповненнями, відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 55 Конституції Україниправа та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно розʼяснень викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 170 ЦК Українипередбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України»передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі

№ 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковим для судів.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягуючи з Міністерства оборони України, як уповноваженого органу державного управління, на користь

ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн, при цьому врахував ступінь моральних і фізичних страждань позивача. Оскільки сам факт каліцтва, одержаного в період проходження військової служби, та наслідки такого каліцтва спричинили позивачеві втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, та тривале лікування позначилося на здоров'ї позивача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України, подану представником Вологжаніною ОксаноюДмитрівною, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 січня

2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова