Справа № 141/763/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року смт. Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Лисака О.І.

за участю секретаря Ставничого С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, без участі сторін,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, згідно із якою ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) площею 2.93 га в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, вартістю 85736 гривень на день її смерті, яку ОСОБА_2 не отримала в КСП «Долина» с. Сабарівка Оратівського району Вінницької області відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року через пропущення в списках, що додаються до Державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст.1261 ЦК України позивач ОСОБА_1, відноситься до першої черги спадкоємців за законом, як рідний син спадкодавця ОСОБА_2. Інших спадкоємців у ОСОБА_2, крім позивача, немає.

Під час розпаювання земель відповідно до Указу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995року, в період 1995-1996 років, ОСОБА_2 до керівництва КСП «Долина» с. Сабарівка Оратівського району Вінницької області з приводу не включення її в списки, додані до Державного акта про право колективної власності на землю та невидачі їй сертифіката на право на земельну частку (пай) не зверталась і дії керівництва цього підприємства не оскаржувала через юридичну необізнаність, тяжкі захворювання, виїзд на постійне місце проживання в іншу місцевість за межі Оратівського району Вінницької області, незнання про своє порушене право на земельну частку (пай) і право звернення до суду аж до своєї смерті.

Про порушені права ОСОБА_2, та своє право на земельну частку (пай), яке налело спадкодавцю, позивач ОСОБА_1 дізнався лише в серпні 2017 року при вирішенні питань щодо оформлення спадщини. Тому встановлена ст. 257 ЦК України загальна позовна давність для звернення до суду за захистом свого права, встановлена тривалістю у три роки спадкодавцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1, спадкоємцем за законом, не пропущена. Про своє право звернення до суду за захистом своїх особистих майнових прав ОСОБА_2 не знала до своєї смерті, а позивач ОСОБА_1 дізнався про ці права лише в серпні 2017 року. Відповідно вважає, що встановлені законом строки давності звернення до суду за захистом свого майнового права мною та ОСОБА_2 не пропущені.

Оскільки під час розпаювання земель КСП «Долина» с. Сабарівка Оратівського району Вінницької області прізвище ОСОБА_2 помилково було пропущено і не внесено до списків, що додаються до Державного акта на право колективної власності на землю і їй не видали в зв'язку з цим сертифікат про право на земельну частку (пай), на який позивач має право в порядку спадкування.

В серпні 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Монастирищенського районного нотаріального округу Горбунової М.І. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, але в прийнятті документів йому було відмовлено через неподання правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, які він надати на даний час не має можливості.

Тому у позивача, ОСОБА_1, як спадкоємця за законом, виник цивільно-правовий спір про право на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 та про право на земельну частку (пай) площею 2.93 га в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, за межами с. Сабарівка, вартістю 85736 гривень на день смерті ОСОБА_2, встановлений для члена КСП «Долина» с. Сабарівка Оратівського району Вінницької області, на який спадкодавець ОСОБА_2 мала право, яке переходить до спадкоємців та спір про яке розглядається в судовому порядку.

Встановлювати право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в судовому порядку на даний час позивач не бажає через відсутність у спадкодавця будь-яких правових та технічних документів на цей будинок і відсутність у нього коштів на їх виготовлення.

Проте ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 2.93 га в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами с. Сабарівка, яку ОСОБА_2 не отримала в КСП «Долина» с. Сабарівка Оратівського району Вінницької області відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року через пропущення в списках, що додаються до Державного акта на право колективної власності, на яку він має право в порядку спадкування за законом.

Представник позивача за дорученям ОСОБА_4, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача сільський голова Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Шевчук П.П., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Від учасників процесу до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи із слідуючого.

Згідно із свідоцтвом про смерть (повторним) НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Княжа Криниця Монастирищенського району Черкаської області.

Відповідно до свідоцтва про народження (повторного) НОМЕР_2 виданого 30.01.1968 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження зроблено запис за № 19. У графі БАТЬКИ зазначено: батько - запис відсутній, мати - ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3, виданого 21.02.1982 року Княжо-Криницькою сільською Радою Монастирищенського району Черкаської області, 21.02.1982 року уклали шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 4. Прізвища після одруження: чоловіка - ОСОБА_8, дружини - ОСОБА_2.

Відповідно до паспорта громадянина СРСР НОМЕР_4, виданого 26.09.1980 року Оратівським ОВД Оратівського райвиконкому Вінницької області спадкодавець записана ОСОБА_2.

Згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_5 від 10 січня 1968 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була прийнята в члени колгоспу ім. Горького с.Сабарівка, різноробочою і працювала в цьому підприємстві до 30.12.1967 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи № 722 від 02.11.2016 року, виданої виконавчим комітетом Княжекриницької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, знято з реєстрації с. Княжа Криниця Монастирищенського району Черкаської області з 23.04.2003 року як померлу ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно довідки колгоспу ім. Горького с. Сабарівка №208 від 30.01.1968, виданої члену колгоспу ОСОБА_2 дійсно працювала в колгоспі ім. Горького с.Сабарівка в період 1958 - 1962 pp. виробила встановлений мінімум та отримувала за це відповідну заробітну плату.

Як вбачається з довідки №60 від 24.03.1992 року, виданої правлінням колгоспу ім.Горького с.Сабарівка Оратівського району Вінницької області, ОСОБА_2 дійсно працювала в колгоспі ім. Горького с. Сабарівка в період 1969 - 1971 p.p. виробила встановлений мінімум та отримувала за це відповідну заробітну плату.

Відповідно до довідки колгоспу ім. Горького с.Сабарівка №208 від 30.01.1968 року, ОСОБА_2 працювала та являлась членом колгоспу ім. Горького с.Сабарівка з 01 січня 1948 року по 30 грудня 1968 року, згідної Книги обліку праці з членами колгоспу.

Згідно довідки колгоспу ім. Горького с. Сабарівка №208 від 30.01.1968 року, виданої члену колгоспу ОСОБА_2 слідує, що архівних документів розрахунку з колгоспниками з 1930 по 1941 рік, з 1944 по 1948 рік не збереглося.

Відповідно до довідки № 202 від 30.01.1968 року та довідки від 29.03.1992 року, виданих Сабарівською сільською Радою, ОСОБА_2 під час війни проживала на окупованій території з липня 1941 року по березень 1944 року.

Згідно отриманих в Уманському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області свідчень ОСОБА_9, проживаючої в с. Сабарівка та протоколу №208 від 30.01.1968 року ради соціального забезпечення колгоспу ім. Горького слідує, що ОСОБА_2 дійсно працювала в колгоспі с. Сабарівка на різних сільськогосподарських роботах по рослинництву.

Відповідно до листа-відповіді № 204 а від 01.12.2016 року, наданого комунальною установою Оратівського районного трудового архіву слідує, що в документах з особового складу, книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників (колгосп ім.Горького с. Сабарівка Оратівського району Вінницької області), ОСОБА_2 не значиться. Можливо не всі книги обліку трудовою стажу та заробітку колгоспника були здані на зберігання до трудового архіву. Підстава; Ф.Н.12, книги обліку трудовою стажу і заробітку колгоспників.

Згідно Архівної довідки № 204 від 01.12.2016 року, виданою комунальною установою Оратівського районного трудового архіву підтверджено, що колгосп ім. Горького с. Сабарівка при відновленні своєї діяльності в березні 1944 року, після визволення району від німецько-фашистських загарбників, іменувався як колгосп ім. 3-ї п'ятирічки с. Сабарівка Оратівського району. В 1950 році до колгоспу ім. 3-ї п'ятирічки приєднався колгосп ім. Горького с. Балабанівка (протокол №1 від 9 березня 1950 року загальних зборів членів колгоспу ім. 3-ї п'ятирічки с. Сабарівка та колгоспу ім. Горького с. Балабанівка). Новоутворений колгосп названий колгоспом ім. Горького і центральна садиба розміщена в с. Сабарівка. До 1958 року колгосп був підпорядкований Оратівському райсільгоспвідділу, з 1|58 по 1962 рік - райсільгоспінспекції при райвиконкомі. В 1978 році колгосп ім. Горького с. Сабарівка об'єднався з колгоспом ім. Шевченка с. Юшківці в єдиний колгосп ім.Шевченка с. Сабарівка (протокол №1 від 18 лютого 1978 року об'єднаних загальних зборів членів колгоспу ім. Горького с. Сабарівка і колгоспу ім. Шевченка с. Юшківці). В 1979 році на основі Указу Президії Верховної ради УРСР від 07.12.1979 року було утворено Оратівський район. В 1984 році (рішення загальних зборів колгоспників від 21-22 березня 1984 року) на базі колгоспу ім. Шевченка с. Сабарівка було утворено два колгоспи: колгосп ім. Шевченка с. Юшківці та колгосп ім. Горького с. Сабарівка з центральною садибою в с.Сабарівка. В 1992 році рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Горького с. Сабарівка колгосп реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Долина» с.Сабарівка. В грудні 1999 року, в зв'язку з Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», колективне сільськогосподарське підприємство «Долина» с. Сабарівка зробило перший крок у напрямку реформування в агропромисловому секторі. В грудні 1999 року пройшла ліквідація колективного сільськогосподарського підприємства «Долина» с. Сабарівка, а на його базі волевиявленням його членів утворено сільськогосподарський виробничий кооператив «Долина» с.Сабарівка (протокол №4 загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства від 28.12.1999 року).

Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ВН б/н від 29 грудня 1995 року, виданого Сабарівською сільською радою Оратівського району Вінницької області, КСП «Долина» с.Сабарівка Оратівського району Вінницької області було передано в колективну власність 1272,9 гектарів землі для сільськогосподарського використання.

Згідно листа Оратівського відділу Головного управління Держгеокадастру Вінницької області № 29-28-99.3-480/2-16 від 11.11.2016 року, ОСОБА_2 в списках до Державного акта на право колективної власності на землю колгоспу «Долина» с.Сабарівка, реорганізованого в КСП «Долина» с. Сабарівка, немає.

Відповідно до інформації Відділу в Оратівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 29-28-99.3- 479/2-16 від 11.11.2016 року, середня нормативно грошова оцінка земельної частки (паю) на території Сабарівської сільської ради, за межами села, станом на 01.01.2017 року становить 85736 грн. Розмір середньої частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 2.93 га.

Згідно довідки Княжекриницької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області № 533 від 08.08.2017 року, ОСОБА_1 здійснив поховання своєї матері, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за власні кошти.

Відповідно до довідки Княжекриницької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області № 534 від 08.08.2017 року, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та постійно проживала в селі Княжа Криниця, Монастирищенського району, Черкаської області з 15.07.1981 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з довідки Княжекриницької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області № 535 від 08.08.2017 року, ОСОБА_2 -ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1. На час смерті ОСОБА_2 -ІНФОРМАЦІЯ_3 залишився: ОСОБА_1 - син - 1953 року народження.Про інших спадкоємців, в тому числі малолітніх, неповнолітніх,недієздатних осіб, а також цивільна дієздатність яких обмежена, в сільській раді відомостей немає.

Відповідно до довідки Княжекриницької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області № 536 від 08.08.2017 року, гр. ОСОБА_2, згідно записів в погосподарських книгах виконавчого комітету Княжекриницької сільської ради, Монастирищенського району, Черкаської області №3 за 1996 - 2000 роки та №4 за 2000-2005 роки постійно проживала і була зареєстрована до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі АДРЕСА_1

Згідно довідки Княжекриницької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області № 536 від 08.08.2017 року,відповідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Княжекриницької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області №1 за 1996 - 2000 роки гр. ОСОБА_2 постійно проживала і була зареєстрована з 15.07.1981 року по 12.01.1996 року в АДРЕСА_2. З 13.01.1996 року до дня смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживала разом однією сім'єю з сином, ОСОБА_1 - 1953р.н., ОСОБА_10 - невісткою -1965 р. н., ОСОБА_11 - онуком - 1988 р. н., ОСОБА_12 - онукою - 1991 р.н., за адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається з листа приватного нотаріуса Монастирищенського районного нотаріального округу Горбунової М.І. від 09.07.2017 року № 716/02-14, у зв'язку із відсутністю у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, спадщину на майно на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 оформити немає можливості.

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48703170 від 09.08.2017 року, наданого приватним нотаріусом Горбуновою М.І., 09.08.2017 року в Монастирищенському районному нотаріальному округу Черкаської області приватним нотаріусом Горбуновою М.І. заведена спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2, номер у Спадковому реєстрі 61058815, номер у нотаріуса 163-2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до п. 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 "Про трудові книжки колгоспників" трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, в тому числі на членів риболовецьких колгоспів, з часу прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до Указу Президента №720 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали у ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості)ю при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року за №7 член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до Списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента №720 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі) можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Отже, право на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарську акціонерному товариству, членом якого є особа, яка претендує на пай, в тому числі і пенсіонер, що раніше працював у цьому сільськогосподарському підприємстві.

Виходячи зі змісту вказаних вимог закону особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту.

Це положення Указу Президента повністю відповідає вимогам ч.1 ст.125 ЗК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно із наказом Мінагрополітики №40 від 25.01.2013 року головне управління Держгеокадастру в області наділене повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах області.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Главою 84 та ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України слідує, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ч. З ст. 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Враховуючи вищезазначене,суд вважає, що оскільки спадкодавець ОСОБА_2 на день видачі КСП «Долина» с. Сабарівка державного акту на право колективної власності на землю, являлась пенсіонеркою, яка раніше працювала у вказаному КСП і залишалась членом вказаного господарства, тому вона мала право на земельну частку (пай).

Юридично оформити прийняття спадкового майна позивач позбавлений можливості через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцю спадкового майна, оскільки за життя ОСОБА_2 не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 Цивільного кодексу України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його порушення з поважних причин.

Про своє право звернення до суду за захистом своїх особистих майнових прав ОСОБА_2 не знала до своєї смерті, а позивач ОСОБА_1 дізнався про ці права лише в серпні 2017 року, тому суд вважає, що встановлені законом строки давності звернення до суду за захистом свого майнового права позивачем ОСОБА_1 не пропущені. Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) слід задовольнити.

На підставі Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7, ст. 16, 256, 257, 261 ЦК України, ст.ст. 5, 17, 118, 125, 158 ЗК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212- 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженцем с. Сабарівка Іллінецького району Вінницької області, жителем АДРЕСА_1 право на земельну частку (пай) площею 2.93 га в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, за межами с. Сабарівка, вартістю 85736 гривень на день смерті ОСОБА_2, яку вона мала право отримати в КСП «Долина» с. Сабарівка Оратівського району Вінницької відповідно до Указу Президента України № 720 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» через пропущеннях в списках, що додаються до Державного акта на право колективної власності на землю, в порядку спадкування за законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ О.І. Лисак

Повний текст рішення виготовлено 05.09.2017 року