У Х В А Л А

"05" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді: Астахової О.О.,

при секретарі Наумовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леончук Ірина Аркадіївна про визнання договору дарування удаваним та переведення прав і обов'язків покупця.

Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2017 року та від 21.08.2017 року заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

05 вересня 2017 року до суду надійшла повторно заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на 19/100 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору дарування частини квартири від 06.09.2006 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М. за реєстровим номером 1242 та заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження частки вказаної квартири, а також передавати спірне майно в іпотеку чи закладати під заставу.

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 обгунтовує тими самими підставами, на які посилався при зверненні із попередніми заявами про забезпечення позову, за результатами розгляду яких ОСОБА_1 було відмовлено, а саме: що на даний час ОСОБА_4, яка є власником 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 здійснює дії направлені на відчуження спірного нерухомого майна, зокрема вивезла меблі, холодильник та інші речі з кімнати, дане нерухоме майно час від часу оглядають треті особи, які є ймовірними покупцями, а оголошення про продаж кімнати в квартирі АДРЕСА_1 розміщено в інтернеті на сайті продажу нерухомого майна.

Більше того, позивач посилається, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень є ухвала Дніпровського районного суду м. Києва постановлена у іншій цивільній справі під головуванням судді Астахової О.О., якою задоволено з аналогічних підстав заяву про забезпечення позову, чим вважає неправосудним судове рішення, яким йому відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач вказує, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки належне на праві власності майно відповідача може бути ним відчужене, що змушує його втретє звернутись з даною заявою до суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Предметом позову є визнання удаваним договору дарування 19/100 частини квартири АДРЕСА_1, укладеного 16 січня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А.

Відповідно до Договору дарування частини квартири від 06.09.2006 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М. за реєстровим номером 1242, 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4

Разом з тим, позивач не надає належних і допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, що на момент звернення із заявою про забезпечення позову, право власності на 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 На дану обставину судом вже зверталась увага позивача в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року.

У пункті 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 зазначеної постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивачем в заяві про забезпечення позову не надано доказів того, що існує реальна загроза відчуження майна відповідача, яке є предметом спору і невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання судового рішення.

Надана роздруківка, що приєднана до заяви про забезпечення позову не є належним доказом у розумінні ст. 58 ЦПК України на підтвердження обставин, якими обгрунтовується заява. Більш того, інформація яка в ній міститься не дає можливості ідентифікувати, що саме 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 виставлена на продаж. Доказів того, що ОСОБА_4, вивезла меблі, холодильник та інші речі з 19/100 частини квартири АДРЕСА_1, і дане нерухоме майно час від часу оглядають треті особи, які є ймовірними покупцями, суду також не надано, а тому такі твердження позивача є припущенням.

Дотримуючись означених вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, на які він посилається у заяві про забезпечення позову, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Щодо посилання позивача на наявність ухвали Дніпровського районного суду м. Києва, якою задоволено заяву про забезпечення позову, з аналогічних на його думку підстав у іншій цивільній справі, що свідчить про неправосудність судового рішення у даній справі, у випадку відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, то дане твердження є помилковим. Слід зазначити, що незгода з ухвалою суду є підставою для її оскарження у апеляційному порядку, який роз»яснено позивачу відповідно до положень ст. 293 ЦПК України з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2010 ( v012р710-10 від 28.04.2010 року.

Більше того, посилання позивача на постановлення судом у даній справі завідомо неправосудної ухвали, суд вважає неправомірним, оскільки по-перше: повноваження надавати оцінку ухвалі суду має тільки суд апеляційної та касаційної інстанції, а по друге: встановлення постановлення суддею завідомо неправосудного рішення, є наслідком розгляду кримінального провадження за вчинення злочину передбаченого ст. 375 КК України.

Таким чином, суд, перевіривши відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також враховуючи, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні порушувати права інших осіб, приходить до висновку, що з урахуванням сукупності вищевказаних обставин, відсутні належні правові підстави для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів, з дня отримання її копії.

С у д д я :