Кодимський районний суд Одеської області
________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/1390/17
Провадження №2/503/672/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кодимі Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії та відшкодувати завдану шкоду,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії, зокрема виконати припис Кодимської міської ради Одеської області про приведення межі земельних ділянок до належного стану, та відшкодування завданої моральної та майнової шкоди.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що є власником домоволодіння №72, розташованого в м.Кодимі по вул.Ломоносова, Одеської області. Власником сусіднього домоволодіння №70 є відповідач у справі ОСОБА_3

Протягом останніх років між нею та відповідачем існує межовий спір, оскільки на земельній ділянці відповідача розмішені дерева та кущі, які затіняють її земельну ділянку і які відповідач відмовляється зрізати.

У червні місяці 2017 року вона звернулась до Кодимської міської ради із заявою про вирішення цього спору, після чого було винесено припис, яким відповідача у тижневий строк було зобовязано привести межу до належного стану та зрізати дерева і кущі, які знаходяться на межі земельних ділянок.

Однак, відповідач зазначені у приписі дерева та кущі тривалий час зрізували, а зрізали лише перед судовим засіданням.

Такими діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, оскільки вона протягом тривалого часу змушена була звертатись до органу місцевого самоврядування за допомогою, а потім до суду із вказаним позовом. Це все впливало на її емоційний стан, погіршувало стан її здоровя.

Крім цього, внаслідок тривалого затінення на належній їй земельній ділянці нічого не росло, через що вони змушена були нести матеріальні збитки.

Спричинену їй моральну та майнову шкоду оцінила в сумі 5000 грн., які просила стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 заявленого позову не визнала та пояснила, що протягом тривалого часу вона підтримувала з позивачем добросусідські відносини, однак в останній час відносини між ними погіршились через межовий спір, оскільки позивач вимагали зрізати дерева, які ростуть вздовж межі на її земельній ділянці.

В кінці червня 2017 року Кодимська міська рада винесла припис, яким зобовязала її (відповідача) зрізати дві вишні, черешню та сливи, які росли на межі.

З вказаним приписом вона погодилась, але своєчасно виконати його не змогла, оскільки її чоловік тривалий час перебував у відрядженні за межами району, а вона самостійно не могла зрізати вказані у приписі дерева.

Після повернення з відрядження чоловік зрізав всі вказані в акті міської ради дерева та кущі.

Крім цього, вважає, що затінення, яке ці дерева та кущі створювали, не могло вплинути на врожайність культур, які вирощувала позивач на своїй земельній ділянці, а тому через недоведеність позову в цій частині просила в його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 25 березня 2007 року є власником житлового будинку №72, розташованого в м.Кодима по вул.Ломоносова, Одеської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14956009 від 19 червня 2007 року.

Власником сусіднього домоволодіння №70 є відповідач ОСОБА_3

06 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Кодимської міської ради Одеської області із заявою про вирішення виниклого між нею та відповідачем земельного спору, повязаного з розміщенням з порушенням вимог чинного законодавства на межі суміжних земельних ділянок дерев та кущів.

Статтею 1 Закону України «Про благоустрій населений пунктів» від 6 вересня 2005 року №2807-IV та підпунктом 2.1 пункту 2 «Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №105 від 10 квітня 2006 року, визначено поняття зелених насаджень, якими є деревна, чагарникова, квіткова та травяна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.

Відповідно до статті 26 цього Закону благоустрій присадибної ділянки проводиться її власником або користувачем цієї ділянки.

В статті 23 цього ж Закону вказано, що благоустрій території житлової забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також встановлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до пункту 5.12 Державний будівельних норм і правил 360-92** «Містобудування. Планування і забудова сільських і міських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17 квітня 1992 року, та Таблиці 5.2 цих Правил, які набули чинності 01 січня 2006 року, відстань від осі стовбура дерева до зовнішньої сторони будинку чи споруди, меж земельних ділянок має бути не менше 5 метрів для дерев та 1.5 метри для кущів.

Такі ж вимоги існували і до 01 січня 2006 року, зокрема пунктом 2.21 та Таблицею 5 Державних будівельних норм 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», затверджених наказом Держбуду України від 24 березня 1992 року №37 (були чинними з 01 квітня 1994 року до 01 січня 2006 року), передбачалось, що відстань від осі стовбура до зовнішніх стін та споруд має становити не менше 5 метрів для дерев та не менше 1.5 метра для кущів, а до межі сусідньої земельної ділянки - не менше 3 метрів для дерев та 1 метра для кущів. Наведені нормативи стосувались дерев з діаметром крон до 5 метрів та підлягали збільшенню для дерев з кроною більшого діаметру.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. При цьому, необхідність дотримання правил добросусідства покладається як на власників земельних ділянок так і на землекористувачів.

Відповідно до ст.105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перешкодою у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Способом захисту порушеного земельного права є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п.б ч.3 ст.152 ЗК), а також застосування інших, передбачених законом, способів (п.д ч.3 ст.152 ЗК).

Відповідно до частини 3 статті 158 Земельного кодексу України спори щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні громадян, вирішують органи місцевого самоврядування, якими відповідно до Закону України „Про місцеве самоврядування України є сільські та міські ради.

У разі незгоди власників або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, спір вирішується судом (частина 5 ст.158 ЗК України).

У такому разі, як зазначив Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд перевіряє правильність рішення органу місцевого самоврядування та вирішує спір по суті.

Судом встановлено, що 21 червня 2017 року комісією Кодимської міської ради були обстеженні земельні ділянки сторін та складено акт, в якому зазначено, що на належній відповідачеві ОСОБА_3 земельній ділянці розташовані дві виші, одна черешня та сливи, які розміщені з порушенням вимог п.2.21 табл.5 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України».

Того ж дня Кодимською міською радою винесено припис, яким відповідача ОСОБА_3 зобовязано в тижневий строк усунути ці порушення, зокрема обрізати дерева та привести межу земельної ділянки в належний стан.

З довідки директора ФГ «Чегурко» від 29 серпня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 (чоловік позивача) працює комбайнером-трактористом цього фермерського господарства та з 23 червня по 20 серпня 2017 року перебував у відрядженні.

Після закінчення відрядження ОСОБА_4 виконав припис Кодимської міської ради від 21 червня 2017 року та зрізав зазначені в ньому дерева та кущі, що в судовому засіданні підтвердила і позивач ОСОБА_1

У звязку з цим вимоги позивача про зобовязання відповідача виконати припис міської ради та зрізати зазначені в ньому дерева та кущі задоволенню не підлягають, оскільки ці вимоги виконані відповідачем добровільно до початку судового розгляду справи.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 5000 грн., в якості відшкодування завданої їй моральної та майнової шкоди.

За загальним правилом, визначеним у частині 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи позов в цій частині, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що зазначений межовий спір існує близько 5 років, протягом яких вона змушена була звертатись до органу місцевого самоврядування за допомогою, а потім до суду із вказаним позовом. Це все впливало на її емоційний стан, погіршило стан її здоровя та спричинило моральні страждання і переживання.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що із заявою про вирішення виниклого спору позивач звернулось до Кодимської міської ради 06 червня 2017 року, після чого вже 21 червня 2017 року було винесено припис, спрямований на захист її законних прав та інтересів.

Цей припис не був виконаний у встановлений в ньому час з поважних причин, зокрема через перебування чоловіка відповідача у тривалому відрядженні та неспроможність відповідача самостійно усунути виявлені порушення земельного законодавства.

В кінці серпня 2017 року припис було виконане відповідачем в повному обсязі.

Отже, після звернення позивача вказаний земельний спір був вирішений у найкоротші строки, що спростовує твердження позивача про спричинення внаслідок його довготривалості моральної шкоди.

Відтак, належних та допустимих доказів спричинення моральної шкоди позивачем не надано, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Не надано позивачем жодних доказів спричинення і матеріальної шкоди, а тому і в цій частині позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії та відшкодувати завдану шкоду відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.