Справа № 521/8974/17
№ провадження 2/521/3984/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області , третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зняття арешту на все майно, -
Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області , третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зняття арешту на все майно, просив суд скасувати арешт з майна, накладений постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 21.10.2013 р. ВИ № 40313834, згідно якого було накладено арешт на все майно ОСОБА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що державним виконавцем відділу ДВС було відкрито виконавче провадження про примусове виконання постанови ВП № 40313834 про стягнення на ТОВ ОТП «ФакторингУкраїна» з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № ML-500/076/2007 від 05.07.2007 року в розмірі 8335542,00 грн.Постановою державного виконавця відділу ДВС на все нерухоме майно, належне боржнику ОСОБА_1 на праві власності було накладено арешт , однак, при зверненні до ДВС щодо зняття арешту з виявилося, що виконавче провадження закінчено , та не може бути розпочате знову,тому зняття арешту можливе тільки в судовому порядку.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду в якій позов підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду запереченя та заяву згідно якої просить розглядати справу без участі представника
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2012 року задоволено позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Постановою від 21.10.2013 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 було відкрихо_ виконавче провадження ВП № 40313834 з метою стягнення на ТОВ ОТП «ФакторингУкраїна» з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № ML-500/076/2007 від 05.07.2007 року в розмірі 8335542,00 грн.
Одночасно, 21.10.2013 року в межах виконавчого провадження ВП № 40313834 винесено постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про накладення арешту на все майно боржника, а також 28.10.2013 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 833554,20 грн.
Відповідно до відповіді Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, 24.12.2013 р. постановою головного державного виконавця відділу примусового виконанйя рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 24.12.2013 р. ВП № 40313834 із посиланням на пункт 2 частини 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження завершено, а виконавчий лист був повернутий стягувачу.
Згідно до частини 1 статті 40 того ж Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається.
Згідно з п. 5 ч. 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Положеннями ч.ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 3 ст.10, ст.60 ЦПК України обовязок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони.
Згідно із розясненнями п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02. 2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності.
У п.п.4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» розяснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.
Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На сьогоднішній день відпали підстави для арешту майна, яке належить позивачу. Наявність арешту обмежує його право власності, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до положень ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Із наведених вище доказів суд встановив, що позивач, як власник майна, має право на задоволення своїх вимог.
Вимога позивача про скасування арешту нерухомого майна, яке належить йому на праві власності, ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами.
Таким чином, суд, на підставі викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області , третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зняття арешту на все майно підлягає задоволенню, так як нерухоме майно належить йому та є його особистою власністю, підстави для арешту майна та стягнення виконавчого збору відпали, у зв'язку із скасуванням рішення суду на підставі якого виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження і накладено арешт.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області , третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зняття арешту на все майно- задовольнити.
Скасувати арешт з майна, накладений постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 21.10.2013 р. ВИ № 40313834, згідно якого було накладено арешт на все майно ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.
Головуючий А.П.Целух