Справа № 161/1480/16-ц
Провадження № 2/161/654/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участю:

представника позивачів - ОСОБА_1

представника відповідача - Даценко Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, об'єднаним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. Позовні вимоги мотивує тим, що 31 липня 2008 року між нею та АКБ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 078-22-96/08, відповідно до умов якого банк надав їй кошти в сумі 77500 дол. США, зі сплатою 11,4 % річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених в додатку № 1 до цього договору. В забезпечення виконання договору кредиту між нею та АКБ «Укрсоцбанк» 31 липня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого вона передала в іпотеку відповідачу квартиру № АДРЕСА_1. Крім того, 31 жовтня 2008 року між тими самими сторонами була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до договору кредиту № 078-22-96/08 від 31 липня 2008 року, згідно умов якої процентна ставка за користування кредитом становить 11,9% річних. В подальшому, між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди. Вказує, що вищевказаний кредитний договір суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам наданням банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Крім того, зазначає, що переддоговірної роботи з нею банк не проводив, її не було повідомлено про наявні форми кредитування, відмінності між ними, орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості усіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; її не було повідомлено про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань будуть покладені виключно на споживача; їй не було надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, а це призвело до того, що вона була позбавлена можливості реально оцінити переплати по кредиту та доцільність його утримання. На підставі наведеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд, визнати недійсним договір кредиту № 078-22-96/08 від 31 липня 2008 року укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та нею, визнати недійсним договір іпотеки від 31 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 6310 від 31.07.2008 року, стягнути з АКБ «Укрсоцбанк» на її користь фактично сплачені відсотки за користування кредитом та грошові кошти за ведення кредитної справи, припинити іпотеку, шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іпотеки, скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про заборону відчуження квартири № 133, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 17 та зобов'язати відповідача зарахувати фактично сплачені нею тіло та відсотки за користування кредитом, які містяться на рахунку ПАТ «Укрсоцбанк».

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим. Дані позовні вимоги об'єднані в одне провадження з позовними вимогами, заявленими позивачкою ОСОБА_3 На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 вказує на те, що з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № 078-22-97/08 від 31 липня 2008 року, між ним та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки. Згідно п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язувався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафних санкцій. Вважає, що даний договір поруки має бути припиненим, оскільки його права як поручителя були порушені банком. Вказує, що відповідно до договору кредитор зобов'язаний до моменту виконання забезпеченого порукою зобов'язання, не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя. Однак в супереч вказаних вимог, банк без його повідомлення уклав з позичальником додаткову угоду № 1 від 31.10.2008 року, якою змінив процентну ставку з 11,4 % на 11,9 % річних. Крім того, зазначає, що оскільки банком було змінено строк виконання основного зобов'язання та пред'явлено вимогу про повне дострокове погашення заборгованості, то кредитор був зобов'язаний пред'явити позов до нього, як поручителя, протягом 6 місяців, починаючи з дати пред'явлення відповідної письмової вимоги (30.04.2015 року). А оскільки, такої вимоги банк не пред'явив протягом зазначеного строку, то вважає, що договір поруки слід визнати припиненим. Просить суд, визнати договір поруки № 078-29/08 від 31 липня 2008 року припиненим.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги та заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_3 та позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала з підстав, зазначених у позовних заявах. Просила суд позови задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, з підстав наведених у письмових запереченнях, суду пояснила, що підстав для задоволення даних позовів не має. Просила суд відмовити в задоволенні позовів за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позови безпідставні та не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно дост.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2ст. 6 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 078-22-96/08, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кошти в сумі 77500 дол. США, зі сплатою 11,4 % річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених в додатку № 1 до цього договору (а.с. 99-102 т. 1). Також 31 липня 2008 року між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку відповідачу квартиру № АДРЕСА_1 (а.с. 105-108 Т 1).

Крім того, 31 жовтня 2008 року між тими самими сторонами була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до договору кредиту № 078-22-96/08 від 31 липня 2008 року, згідно умов якої процентна ставка за користування кредитом становить 11,9% річних (а.с. 103 т. 1).

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Пунктом 1.2. Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту , затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року (далі Правила) встановлено, що ці правила регулюють порядок надання банками споживачу необхідної, доступно достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної стави за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Пунктом 1.1. кредитного договору зазначено, що детальний розпис сукупності вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в додатку № 2 до цього договору, що є невід'ємною його частиною (а.с. 99 т. I).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 ознайомилася з детальним розписом сукупної вартості кредиту та погодилася з ним, про що свідчить її підпис (а.с. 125-127 т. 5).

Представником позивача заявлялося клопотання про проведення судово-економічної експертизи з метою доведення чи спростування обставин наявності/відсутності документальної обґрунтованості розмірів реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту та відповідною ухвалою суду від 20 січня 2017 року дане клопотання було задоволено, призначено судово-економічну експертизу. Однак, у зв'язку з не оплатою позивачем ОСОБА_3 витрат пов'язаних з проведенням експертизи, матеріали справи повернуті без виконання.

Отже, суд вважає, що під час укладання кредитного договору та договору іпотеки сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, умов кредитування, дату надання кредиту, суму кредиту, термін користування кредитом, погашення основної суми кредиту та процентів, номінальної процентної ставки, методу розрахунку процентів, забезпечення, супутніх витрат позичальника, комісії та розрахунково-касового обслуговування, страхування, послуг нотаріуса, умов дострокового погашення кредиту та графіку погашення кредиту, оскільки позивач та її представник не надали належним та допустимих доказів, які б спростовували дані твердження.

Крім того, ОСОБА_3 та її представник не довели, що при укладенні договору про надання кредиту та договору іпотеки позивач ОСОБА_3 діяла під впливом обману, а тому суд вважає, що вона діяла вільно, виходячи з власних інтересів, самостійно прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначила характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту. Позивачем не надано суду доказів, що остання пропонувала банку свої додаткові умови договору при укладенні спірного правочину, і останні не були взяті до уваги відповідачем.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, то суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № 078-22-97/08 від 31 липня 2008 року, між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки. Згідно п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язувався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафних санкцій (а.с. 86-87 т. 1).

31 жовтня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до договору кредиту № 078-22-96/08 від 31 липня 2008 року, за якою було змінено розмір процентної ставки з 11,4 % до 11,9 % річних за користування кредитом (а.с.88 т. 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач та його представники вказували на ту обставину, що ОСОБА_4, як поручитель, належним чином не був повідомлений про збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором № 078-22-96/08, і жодних додаткових угод до договору поруки не підписував.

За змістом ч.1 ст.559 ЦК України, необхідною умовою для припинення поруки при збільшенні обсягу відповідальності за кредитним договором являється відсутність згоди поручителя.

Однак, в оригіналі додаткової угоди № 1 від 31.10.2008 року, що знаходиться в матеріалах справи, наявний підпис ОСОБА_4 про її отримання (а.с. 176 Т 1). Таким чином, дані доводи ОСОБА_4 є спростованими.

Крім того, пунктом 6.2 договору поруки № 078-29/08 від 31 липня 2008 року, укладеного між АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4, передбачено, що цей Договір діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п. п. 2.1.1 - 2.1.3 цього Договору.

Відповідно до п. 2.1.1 договору поруки № 078-29/08 від 31.07.2008 року, зміст забезпеченого порукою зобов'язання, його строк, розмір, строк та порядок виконання є повернення кредиту в сумі 77500 доларів США, з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеним в договорі кредиту з кінцевим терміном погашення кредиту до 20 липня 2028 року, а також дострокового погашення у випадках передбачених договором кредиту.

На погляд суду за наявності встановлення сторонами про строк остаточного повернення кредиту, а саме 20 липня 2028 року, в конкретному випадку строк пред'явлення вимог до кредитора необхідно обчислювати починаючи із зазначеної дати.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини за договором кредиту є такими, що на день розгляду справи тривають, зобов'язання позичальника за кредитним договором невиконані, строк виконання зобов'язань не закінчився, а отже і порука не може вважатися припиненою.

За таких обставин, в задоволенні об'єднаних позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 146, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки - відмовити.

У задоволенні об'єднаних позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська