У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до виконуючого обов'язки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 травня 2008 року між нею та публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав грошові кошти у розмірі 200 тис. доларів США, а вона зобов'язалася здійснити своєчасне повернення кредиту, сплатити нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

З метою забезпечення кредитного договору 20 травня 2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_1. Зазначає, що вона виконала свої зобов'язання перед банком в повному обсязі, проте останній не припинив державну реєстрацію іпотеки нерухомого майна, тому просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Зобов'язано ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» припинити державну реєстрацію іпотеки щодо квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку, з урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», про задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції правильно установлено, що банк безпідставно вимагає від позивачки додаткового стягнення неустойки у сумі 20 527 грн 26 коп., право на стягнення якої у позивача закінчилось протягом одного року після збігу 10 робочих днів після дати укладання іпотечного договору 20 травня 2008 року, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, згідно якого позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Крім того, з виписки по особовому рахунку позивачки - додаток № 3, убачається, що станом на 4 жовтня 2012 року кредитні зобов'язання позичальницею ОСОБА_4 перед ПАТ «Брокбізнесбанк» відсутні, у зв'язку з чим позивачка неодноразово зверталась до банку з проханням надіслати заяву до Державної реєстраційної служби обтяжень про скасування реєстрації іпотеки належної їй квартири, однак банк зазначених вимог не виконав.

Відповідно до ч. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки.

Також у матеріалах справи відсутні відомості, що банк звертався з відповідними вимогами до ОСОБА_4 про стягнення спірної неустойки, передбаченої п. 4.5 договору іпотеки.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта