АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/9926/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення та виселення,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення та виселення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до положень ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР як власник він має право безперешкодно користуватися належною йому квартирою. Натомість, суд не прийняв до уваги вказані норми, не визначився із змістом заявлених вимог та безпідставно відмовив у задоволенні його вимог про вселення до квартири.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 травня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладениий іпотечний договір. За умовами даного договору ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики передав в іпотеку ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а .с. 3-4).

11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі вказаного іпотечного договору (а. с. 5).

25 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення та виселення. Просив усунути йому як власнику перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів разом з іншими особами з квартири із одночасним вселенням його до квартири. В процесі розгляду справи ОСОБА_1 уточнив свої вимоги, просив вселити його до належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_3.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд виходив з того, що позивачем не було доведено порушення відповідачами його цивільних прав. Відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі. Питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та зняття їх з реєстраційного обліку позивач не порушує.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ст. 150 ЖК УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.

Як було встановлено, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжують проживати у АДРЕСА_1, не допускають його до квартири, чим чинять перешкоди у здійсненні ним права власності.

В матеріалах справи відсутні докази на спростування вказаних обставин.

Відтак, вимоги ОСОБА_1 про вселення до квартири АДРЕСА_3 є законними та обґрунтованими. Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Факт реєстрації відповідачів у квартирі та те, що позивач не звертався із вимогами про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, не є підставою для відмови в задоволенні вимог власника про вселення.

Як вбачається з матеріалів справи, первісно ОСОБА_1 заявив вимоги про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також вселення. В подальшому ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив лише вселити його в квартиру, яка належить на праві власності. Заяву про залишення без розгляду або відмову від позовних вимог про виселення відповідачів ОСОБА_1 не подавав. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині виселення відповідачів з підстав недоведення факту їх проживання в квартирі ОСОБА_4, наявністю не скасованої реєстрації проживання в квартирі. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 навів обґрунтування підстав скасування рішення суду першої інстанції в частині його вселення. Щодо відмови суду у задоволенні вимог про виселення відповідачів апеляційна скарга ОСОБА_1 заперечень не містить.

Виходячи з положень ст. 303 ЦПК України та у зв'язку з оскарженням ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у вселенні у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни або скасування рішення в іншій частині позовних вимог.

Враховуючи викладене, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині вселення. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню 1157,52 грн. (551,20 грн. + 606,32 грн.) судового збору по 578,76 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення та ухвалити нове рішення в цій частині.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 578,76 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 578,76 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді