Справа № 368/1102/17
провадження № 2/368/522/17
Рішення

Іменем України

"07" вересня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

позивач просить суд розірвати шлюб між ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що був укладений 17.02.2001 року та зареєстрований виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області було внесено актовий запис № 02 та після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище ОСОБА_2, посилаючись на те, що 17.02.2001 р. між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 було укладено шлюб, у зв'язку з чим виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області було внесено актовий запис № 02 та видано свідоцтво про одруження серія НОМЕР_1 від 17.02.2001 р.

Від спільного шлюбу він та відповідач мають неповнолітніх дітей, а саме:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Подружнє життя з відповідачем у нього не склалося, оскільки на даний час погляди його та відповідача на подружнє життя не співпадають, у зв'язку з чим між ними виникали конфлікти та сварки. Він та відповідач не можуть знайти порозуміння.

Враховуючи вищезазначені обставини спільне його проживання та відповідача як подружжя стало неможливим, тому на даний час він та відповідач не підтримують шлюбних відносин.

Отже, на даний час шлюбні відносини між ним та відповідачем припинилися.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між ним та відповідачем є неможливим, оскільки він ні за яких умов не буде проживати однією сім'єю з відповідачем.

Подальше спільне життя його і відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ним та відповідачем, а також інтересам їхніх дітей, оскільки спільне проживання його та відповідача, а також сварки і конфлікти, можуть завдавати моральних та психологічних страждань дітям.

Примирення між ним та відповідачем є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись та вирішити спірні питання не дали позитивного результату.

Тому є неможливим збереження шлюбу між ним та відповідачем, який у разі надання йому та відповідачу судом строку на примирення, все одно не буде збережено.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України він має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

На даний час спору між ним та відповідачем щодо визначення місце проживання дітей немає, оскільки діти залишаються проживати з відповідачем.

Відповідач позовні вимоги позивача визнала, хоч і бажала б примиритись з позивачем, але оскільки це рішення позивача є остаточним, то вона з ним змирилась.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований 17 лютого 2001 року Виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 2.

Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені.

Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сім'я розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сім'ї.

Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань сторонам.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу відповідач залишається на прізвищі ОСОБА_4.

На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст..ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218, 235 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що був укладений 17 лютого 2001 року та зареєстрований Виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 02 - розірвати.

Відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишається на прізвищі ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко