Справа №473/2337/16-ц 01.02.2017 01.02.2017 01.02.2017
Справа № 473/2337/16-ц
Провадження №22-ц/784/154/17 Суддя першої інстанції: Вуїв О.В.
Категорія 20 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Колосовського С.Ю., Прокопчук Л.М.,

із секретарем - Богуславська О.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3 його представника - ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5, представника третьої особи - ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_7 та ОСОБА_8

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_8 за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності, зняття арешту з майна та за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_3, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області), ОСОБА_8, ОСОБА_7 про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області, ОСОБА_8 про визнання права власності та зняття арешту з майна.

Позивач зазначав, що 25 травня 2012 року ПП «Нива В.Ш.» були проведені прилюдні торги з реалізації арештованого відділом ДВС Вознесенького районного управління юстиції Миколаївської області майна, належного ОСОБА_8 - нежитлової будівлі - кафе та банку, розташованої по АДРЕСА_1 метою виконання його майнових зобов`язань перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». ОСОБА_7 було визнано переможцем торгів, який 31 травня 2012 року отримав свідоцтво про право власності на нежитловий обьєкт, право власності щодо придбаного майна не зареєстрував.

Рішенням Вознесеньского міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2013 року прилюдні торги з вказаного арештованого нерухомого майна, які були проведені 25 травня 2012 року визнанні такими, що не відбулися, результати торгів та протоколи проведення прилюдних торгів визнанні недійсними.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 20 січня 2014 року вказане рішення в частині визнання прилюдних торгів від 25 травня 2012 року з реалізації майна, належного ОСОБА_8 - нежитлової будівлі - кафе та банку, розташованої по АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі - склад, розташованої по АДРЕСА_2 Миколаївської області такими, що не відбулися та в частині визнання протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нежитлової будівлі-складу, яке належить ОСОБА_8 скасовано та ухвалено нове рішення. Визнано прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна нежитлової будівлі - кафе та банку, розташованої по АДРЕСА_1 недійсними. В іншій частині рішення суду залишене без змін.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області знаходиться виконавче провадження №49974609 про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в межах якого було проведено опис та накладено арешт на нежитлову будівлю - кафе та банк, розташовану по АДРЕСА_1 з метою її подальшої реалізації.

Посилаючись на те, що саме він є власником (володільцем) спірної будівлі, оскільки набув її на законних підставах та є добросовісним набувачем від якого це майно не може бути витребувано, однак в зв`язку з невизнанням його права та накладенням арешту позбавлений можливості здійснювати права власника щодо придбаного майна, виходячи з того, що протокол торгів, акт з їх проведення, а також видане на їх підставі свідоцтво про право власності не були визнані недійсними в передбаченому законом порядку, позивач просив суд визнати за ним право власності на нежитлову будівлю - кафе та банк, розташовану по АДРЕСА_1 та зняти арешт з цього майна.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з окремим позовом до ОСОБА_3, Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про виключення з акту опису від 12 лютого 2016 року та зняття з арешту зі спірної нежитлової будівлі, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 березня 2016 року в інтересах іншої особи - ОСОБА_3, посилаючись на те, що Банк на підставі іпотечного договору є обтяжувачем спірної нежитлової будівлі з найвищим пріоритетом, а тому має першочергове право на задоволення своїх майнових вимог до ОСОБА_8 за рахунок предмета іпотеки.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 вересня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_7, та залучено Банк до участі в справі в якості третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області про визнання права власності та зняття арешту з майна відмовлено. Позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_8 задоволено. Знято арешт з нежитлової будівлі - кафе та банк, розташованої по АДРЕСА_1 накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 49974609 від 23 березня 2016 року. В задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, УДВС ГУЮ у Миколаївській області відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Вознесенського міськрайоного суду Миколаївської області від 28 листопада 2016 року знято арешт з нежитлової будівлі - кафе та банк, розташованої по АДРЕСА_1, накладений актом опису та арешту майна серії ВП №49974609 від 12 лютого 2016 року, складеним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управілння ДВС ГУЮ у Миколаївській області ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просив в частині відмови в задоволенні його позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_8, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення та неповне з`ясування обставин справи, просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_8 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7, відповідач - ОСОБА_3 просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та таке встановлено судом, що у Вознесенському відділі ДВС находився виконавчий лист, виданий 17 червня 2010 року на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 лютого 2010 року про стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_12 та інших осіб 3 248 558, 20 грн. заборгованості за кредитним договором, звернувши стягнення на заставлене майно за договором іпотеки - нежитлову будівлю - кафе та банк по АДРЕСА_1 та склад, який розташований по АДРЕСА_3 що належать ОСОБА_12

На підставі вказаного виконавчого листа, постановою державного виконавця Вознесенського відділу ДВС від 21 липня 2010 року відкрито виконавче провадження, яке постановою державного виконавця від 10 серпня 2010 року було приєднане до зведеного виконавчого провадження. Для примусового виконання рішення суду, 22 листопада 2011 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції було складено акт опису й арешту майна - нежитлову будівлю - кафе та банк, що знаходиться по АДРЕСА_4

25 травня 2012 року ПП «Нива-В.Ш.» було проведено прилюдні торги з примусової реалізації належної ОСОБА_8 нежитлові будівлі кафе-банку, розташованої по АДРЕСА_1 з метою виконання його майнових зобов'язань перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Переможцем торгів було визнано ОСОБА_7, який 31 травня 2012 року отримав свідоцтво про право власності на нежитловий об'єкт. Право вланості щодо придбаного майна не зареєстрував.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2013 року прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - нежитлової будівлі - кафе та банку АДРЕСА_1, належних ОСОБА_8, проведених 25 травня 2012 року такими, що не відбулися, визнано недійсними результати вказаних торгів, а також недійсними протоколи № 1512046-1 та №1512046-2 від 25 травня 2012 року.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 20 січня 2014 року вказане рішення в частині задоволення вимог про визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - нежитлової будівлі - кафе та банку АДРЕСА_1 належних ОСОБА_8, проведених 25 травня 2012 року такими що не відбулися, а також в частині визнання протоколу №1512046-2 від 25 травня 2012 року проведення прилюдних торгів з реалізації нежитлової будівлі - складу, яке належить ОСОБА_8 скасоване та ухвалене в цій частині нове рішення. Визнані прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - нежитлової будівлі - кафе та банку АДРЕСА_1 належних ОСОБА_8, проведених 25 травня 2012 року недійсними. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

На теперішній час на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області знаходиться виконавче провадження №49974609, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 25 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 3 500 000 грн.

В межах вказаного виконавчого провадження 12 лютого 2016 року державним виконавцем було проведено опис та накладено арешт на нежитлову будівлю - кафе та банк, розташовану по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8 з метою її подальшої реалізації та постановою від 23 березня 2016 року оголошено заборону на її відчуження .

В подальшому зазначене виконавче провадження №49974609 було приєднанне до зведеного виконавчого провадження №46089025.

Як на підставу задоволення своїх вимог ОСОБА_7 посилається на те, що на теперішній час існує свідоцтво про право власності на придбаний нежитловий об'єкт- будівлі-кафе та банку АДРЕСА_1 та акт проведення прилюдних торгів від 25 травня 2012 року.

Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 (далі - Тимчасове положення).

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року та Тимчасовим положенням.

Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна (розд.3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд.4); по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

Таким чином, прилюдні торги можуть бути визнані недійсними лише у зв'язку з порушенням встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням. Враховуючи що відчуження майна зприлюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст. 215 цього Кодексу).

За статтею 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право осопрюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право вланості

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або сосбою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у вланика або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або сосби, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч.ч. 1, 2 ст. 388 ЦК України).

В роз'ясненнях , що містяться в п. 30 Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

Тобто сторони недійсних торгів повертаються в попередній стан, при цьому окремого визнання недійсними складених за результатом торгів протоколу торгів та акту з проведення прилюдних торгів, а також виданого на їх підставі слідства про право власності не вимагається.

Як встановлено, прилюдні торги та результати торгів, які були проведені 25 травня 2012 року з продажу арештованого майна, що належить ОСОБА_8 були визнанні недійсними у зв'язку з порушенням правил їх проведення, визначених Тимчасовим положенням, а відтак торги не створили жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю. Тобто кожна із сторін за правочином не набула жодних прав на отримане за договором та зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у ОСОБА_7 майнових прав щодо спірного нерухомого майна та обґрунтовано відмовив у задоволенні його позову.

Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на захист гарантованого державою його права як потерпілої особи в результаті придбання майна з публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, шляхом визнання права власності на майно, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки законом передбачено, що сторони договору - організатор торгів та їх переможець повертаються у первісний стан.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 зводяться до підстав позову, яким суд відповідно до ст. 212 ЦПК України надав належну оцінку.

Висновок суду про задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є вірним.

За положеннями статті 577, 585 ЦК України та Закону України «Про іпотеку» чинними на час укладення 20 лютого 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 договору іпотеки, іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ст.ст. 588, 589, ч.ч. 5, 6 ст.3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 23 лютого 2006 року (чинної на час виникнення іпотеки)).

Аналогічні положення викладені й в ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», редакції від 23 червня 2005 року, згідно яких взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

За положеннями ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В роз'ясненнях, що містяться п. 2,9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. За змістом частини четвертої 54 Закону України про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на зверення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як встановлено, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на час укладення іпотечного договору набув права обтяжувача з найвищим пріоритетом щодо спірної нежитлової будівлі, а тому накладення арешту на спірне майно в інтересах іншого стягувача - ОСОБА_3, порушує його право, як заставодержателя.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про зняття арешту нежитлової будівлі - кафе та банку, розташованої по АДРЕСА_1, належної ОСОБА_8

Посилання в апеляційнй скарзі ОСОБА_8 на те, що він є неналежним відповідачем не заслуговують на увагу, оскільки законом передбачено, що саме боржник в таких категоріях справи є відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 не спростовують обґрунтованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасуваарня рішення суду, ухваленого відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Вознесеньского міськрайонного суду Миколаївської області від 3 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: С.Ю. Колосовський

Л.М. Прокопчук