Справа № 381/665/17 Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/3772/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 07.09.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, який мотивувало наступним:

23 жовтня 2009 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Станом на 31 січня 2017 року загальна сума заборгованості становила 21935,28 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 2737,32 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 17677,23 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1020,73 грн. Зважаючи на наведене, просив суд стягнути із ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 21935 гривень 28 копійок та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 21935 грн. 28 коп. Узадоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції незаконно стягнуто з нього на користь банку заборгованість. Вказує, що банк не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог, розрахунок заборгованості містить неточності та є незрозумілим. Апелянт зазначає, що суд дійшов хибного висновку щодо правомірності нарахування банком фінансових санкцій, які були передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг, з умовами яких він не був ознайомлений та які він не підписував. Вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного:

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями ст. 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої вимоги обґрунтовує укладеним між ним та відповідачем 23.10.2009 року у виді анкети-заяви кредитним договором. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу видається кредитна карта, за користування кредитними коштами за якою банком нараховуються відсотки на суму залишку заборгованості. Також банк нараховує відповідачу штраф та пеню у разі несвоєчасного повернення кредиту. При цьому банк посилався на те, що підстави для здійснення таких нарахувань передбачені «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, вимоги яких відповідач зобов'язався виконувати при підписанні відповідної анкети-заяви. Суд першої інстанції прийняв доводи банку та прийшов до висновку про доведеність факту надання кредиту та правомірність нарахування на нього відсотків, комісій та пені (в редакції банку - штрафу у відсотковому вигляді). В той же час з наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2009 року відповідачем було підписано лише відповідну заяву позичальника. Будь-які підписи відповідача на «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правилах користування платіжною карткою» та «Тарифах Банку», як і на наданій банком довідці про умови кредитування відсутні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, представлені банківською установою умови, правила та тарифи надання кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови/правила/тарифи не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови/правила/тарифи розумів позичальник при підписанні відповідної заяви позичальника, що умови/правила/тарифи містили в момент підписання заяви позичальника саме заявлені банківською установою розміри та підстави для нарахування відсотків, комісій та пені, або ж в подальшому такі умови/правила/тарифи не змінювались. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справах №6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Враховуючи, що «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», на які посилався позивач, не містять підпису позичальника, такі умови/правила/тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Не містить домовленості сторін щодо вказаних нарахувань й представлена до суду анкета-заява позичальника від 23.10.2009 року. В той же час відповідачем не заперечується сам факт отримання кредитної карти та отримання за нею кредитних коштів, що у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування таких обставин. За таких умов з відповідача підлягають стягненню лише сума залишку неповернутих кредитних коштів, в той час як наявність підстав для стягнення проведених банком нарахувань відсотків, пені та штрафу за кредитом в ході розгляду справи підтверджена не була.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При цьому якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В ході розгляду справи позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн. У зв'язку із тим, що відповідача звільнено від сплати судового бору, при подачі апеляційної скарги такий збір (1760,00 грн.) не сплачувався. Зважаючи на розмір задоволених позовних вимог (12,48 % від заявлених), з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених та відхилених позовних вимог - 1340,67 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення. Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 23 жовтня 2009 року по тілу кредиту у розмірі 2737 (дві тисячі сімсот тридцять сім) грн. 32 коп. В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1340 (одна тисяча триста сорок) грн. 67 коп. в дохід держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

В.О. Фінагєєв