АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/568/16 Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/789/143/17 Доповідач - Ткач З.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - ОСОБА_1 та її представника

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

та її представника ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, скасування та визнання нечинним заповіту,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, скасування та визнання нечинним заповіту.

Позивачка посилалась на те, що після смерті її мами ОСОБА_6 відкрилась спадщина на спадкове майно: будинок №8 з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул.Плитниця,1 у м. Кременець Тернопільської області.

Державний нотаріус Кременецької державної нотаріальної контори відмовив їй у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_6, у зв'язку з тим, що остання склала заповіти на все своє майно на користь інших осіб.

В наступному стало відомо, що ОСОБА_6 склала заповіт на все своє майно на свою племінницю ОСОБА_4 Проте, 30 травня 2005 року ОСОБА_6 склала новий заповіт, яким заповіла ОСОБА_4 тільки 1/2 частину будинку та господарських будівель.

Відповідачка ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_6, на спадкове майно після смерті матері не претендує.

Тому вона, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері має право на спадкування 1/2 частини спадкового майна, у зв'язку з чим просила винизати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку №8 з такою ж частиною господарських будівель і споруд, що розташовані по вул. Плитниця,1 у м. Кременці.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 позовні вимоги збільшила і просила скасувати та визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_6 18 травня 2004 року, згідно якого все майно заповіла племінниці ОСОБА_4, мотивуючи тим, що цей заповіт був скасований новим заповітом, однак в порушення вимог ч. 1 ст. 57 Закону України Про нотаріат на ньому не було вчинено відповідні записи.

Рішенням Кременецького районного суду від 07 грудня 2016 року вирішено:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, скасування та визнання нечинним заповіту відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі посилаюсь на те, що суд першої інстанції не неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, наданим у справі доказам не дав належної оцінки та вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Встановлено, що 18 травня 2004 року ОСОБА_6 склала заповіт на ОСОБА_4, яким заповіла все своє майно.

30 травня 2005 року ОСОБА_6 склала інший заповіт, яким заповіла ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку№8 з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться по вул. Плитниця, 1 у м. Кременець.

ОСОБА_6 померла 23 лютого 2008 року.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Кременецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6

16 березня 2016 року державним нотаріусом Кременецької державної нотаріальної відмовлено у вчиненні нотаріальної дії і відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_6, з тих підстав, що спадкодавцем складено заповіти та призначено своїм спадкоємцем іншу особу, а ОСОБА_1 не відносить до осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. (а.с. 7)

Відмова у видачі свідоцтва стала підставою звернення її до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що заповіти складені 30 травня 2005 року та 18 травня 2004 року є чинними, останній заповіт не скасовував попереднього, оскільки йому не суперечив, заповітами охоплена уся спадщина, у зв'язку з чим спадкоємець за законом ОСОБА_1 не одержала права на спадкування.

Однак з цими висновками колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини (ч. 2 ст. 1223 ЦК України ).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Встановлено, що на час складання заповіту 18 травня 2004 року заповідачу ОСОБА_6 належало право власності на житловий будинок №8 з надвірними будівлями, що розташований по вул. Плитниця 1, в м. Кременець Тернопільської області, зареєстрований в КРКБТІ за реєстровим № 3086, книга №21, інвентаризаційна справа № 3119.

30 травня 2005 року ОСОБА_6 склала новий заповіт, яким заповіла 1/2 частину житлового будинку № 8 з господарською-побутовими будівлями, що знаходяться по вул. Плитниця,1 у м. Кременець.

Таким чином, заповіти стосуються одного об'єкта спадкування і заповітом від 30 травня 2005 року ОСОБА_6 скасувала попередній від 18 травня 2004 року.

Висновок суду про те, що ОСОБА_4 спадкувала все майно заповідача за двома заповітами не відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Суд першої інстанції не взяв до уваги волевиявлення заповідача вираженому в останньому заповіті і керувався формальними підставами, що випливали із положень п.168 Інструкції та ст. 49 ЗУ Про нотаріат, зазначивши, що заповіт не суперечить попередньому, тому що відмітки про скасування заповіту не було, та заповідачем не була подана заява про його скасування.

Так з урахуванням вимог ст. 1254 ЦК України, колегія суддів вважає, що особливі вказівки про скасування попереднього заповіту в текст нового вносити було не обов'язково.

Таким чином, на день відкриття спадщини, спадкоємцями на майно ОСОБА_6 були:

- племінниця ОСОБА_4 за заповітом на 1/2 частини будинковолодіння;

- дочка ОСОБА_1 спадкоємця за законом;

- дочка ОСОБА_3, спадкоємця за законом;

- дочка ОСОБА_7, спадкоємця за законом яка померла 19 січня 2012 року;

- діти сина ОСОБА_8, який помер у 2005 році, за правом представлення.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті ОСОБА_6 звернулись спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_3

ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_6 і в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину.

Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини заяв про відмову від прийняття спадщини не подавали.

Таким чином, кожному з них належить по 1/4 частини спірного будинковолодіння.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання нечинним заповіту, складеного ОСОБА_6 18 травня 2004 року на ОСОБА_4, то колегія суддів виходить з наступного.

Заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підстави недійсності правочину мають існувати на час його укладення.

Мотиви, з яких позивачка просила визнати заповіт недійсним, - порушення вимог ч.1 ст. 57 Закону України Про нотаріат при складанні нового заповіту у 2005 році, не існували на момент складання заповіту ОСОБА_6 у 2004 році, тому правових підстав для визнання його недійсним не має.

Однак, враховуючи, що суд першої інстанції в цій частині позову відмовив з мотивів, які не відповідають вимогам закону, зазначивши, що наступний заповіт не скасовував попереднього, то рішення в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового, яким у цій частині позову ОСОБА_1 слід відмовити з вищенаведених підстав.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п.2, ч.1, ст. 307, ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 7 грудня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 23 лютого 2008 року, на 1/4 житлового будинку №8 з такою ж частиною господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: Тернопільська область, м. Кременець, вул. Плитниця, №1.

У задоволенні решти позовних відмовити.

Стягнути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 578 грн понесених судових витрат в рівних частках .

Рішення колегії може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: