Справа № 161/7691/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/168/17 Категорія: 59 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Лівандовської-Кочури Т.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 грудня 2016 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 13 жовтня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 1-3362, позивачеві ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 липня 2007 року одноквартирний будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності відповідачеві ОСОБА_2 та членам її сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 13).

У позовній заяві позивач з посиланням на норму ст. 391 ЦК України покликається на ті обставини, що у 2014 році відповідач самовільно встановила паркан та споруду невідомого призначення, унаслідок чого обмежено її вільний доступ до стіни будинку, в якому розташована квартира позивача, внаслідок чого її позбавлено можливості здійснити утеплення стіни, відремонтувати супутникову антену (а.с. 1). В запереченні проти позову відповідач вказує, що паркан вона не будувала, компетентні органи будь-яких порушень чинного законодавства не фіксували (а.с. 12).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В порушення вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивач не довела належними доказами порушення відповідачем її законних прав.

Позивачем не доведено, хто є власником паркану, вимогам яких нормативних документів такий паркан не відповідає, чим підтверджується самовільність його будівництва та яким чином його існування порушує її права як власника квартири.

Щодо іншої споруди, то позивачем навіть не наведено її найменування, характеристик, чи є ця споруда майном рухомим чи нерухомим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів не може взяти до уваги приєднані до апеляційної скарги листи виконавчого комітету Луцької міської ради, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, проте вищевказані письмові докази до суду першої інстанції не подавалися і позивач не навела поважність причин їх несвоєчасного подання.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду і висновків суду вони не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді