Справа № 127/210/17-ц
УХВАЛА

24 січня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Баряк А.С. при розгляді позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

23.01.2017 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду, із заявою про забезпечення даного позову, зазначивши, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач має змогу продати належну йому квартиру, в силу чого, заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на квартиру, що розташована по вул. Пирогова, 115 ААДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, в межах суми 266419 грн. 66 коп.

Розглянувши заяву, вивчивши письмові матеріали справи, приходжу до слідуючого висновку:

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено слідуючі види забезпечення позову: накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно п. 4 Постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зміст позовної заяви зазначає, що предметом позову є вимога про стягнення з відповідача коштів в сумі 266419 грн. 66 коп., при цьому, заявник просить суд накласти арешт на відповідне нерухоме майно, яке, з огляду на позицію заявника, належить на праві власності відповідачу, не надаючи суду, в підтвердження таких обставин, жодного належного та допустимого доказу, до числа яких входить, зокрема, відповідний правовстановлюючий документ або витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що обєктивно унеможливлює суд накласти арешт на належне відповідачу майно, оскільки суд позбавлений можливості, виходячи із наданих суду доказів, встановити та пересвідчитись у тому, що майно, на яке заявник просить накласти арешт, належить на праві власності відповідачу, в силу чого, суд вважає заявлену вимогу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України , суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпеченні позову по справі № 127/210/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_1

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя