Справа № 638/637/17
Провадження № 2-з/638/92/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі :

головуючого судді Грищенко І.О.

при секретарі Самогньозд О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду м. Харкова заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу в розмірі 900 000,00 доларів США (що складає 23 786 429,40 грн. за офіційним курсом Національного банку України станом на 22.12.2016р.).

До позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів заяви зазначено , що предметом спору є стягнення коштів, отриманих ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 на побудову житлового будинку літ. «А-2», загальною площею 349, 40 кв. м., житловою площею 104, 70 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. «Б», більярдна літ. «Г», літня кухня літ. «В», сауна літ. «Д», альтанка літ. «Е», погріб літ. «Ж», басейн літ. «З», місцеві очисні споруди літ. «И», «Л», «М», свердловина літ. «К», свердловина літ. «К1», огорожа №1-4, розташований за адресою: Харківська обл., Харківський р-н., смт. Високий, провулок Сімферопольський, будинок 24, право власності на який на теперішній час зареєстрований за ОСОБА_3, а також враховуючи те, що вартості вказаного житлового будинку може бути недостатньо для погашення існуючої заборгованості, а тому зважаючи на те, що у власності ОСОБА_3 є квартира (за адресою: АДРЕСА_1), дає позивачу реальні підстави стверджувати, що цей відповідач може на власний розсуд розпорядитися майном з метою уникнення повернення значної суми боргу, що у випадку задоволення позовних вимог може зробити неможливим виконання рішення суду або для цього доведеться докласти значних зусиль, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені. Вказаний житловий будинок та чотири земельні ділянки були ОСОБА_2 подаровані 07.07.2015р. спільній з відповідачкою повнолітній дочці ОСОБА_4, а вже через півроку (19.02.2016р.) дочка передарувала вказане майно (житловий будинок та чотири земельні ділянки) дружині - ОСОБА_3, що свідчить про те, що відповідачі намагаються приховати майно, а тому позивач вважає, що забезпечення позову дійсно повязано з предметом спору і не виходить за його межі, а вказаний вид забезпечення позову не є суттєвим обмеженням для відповідача, оскільки не заважає йому користуватися майном та майновими правами. Просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її находження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, доводами заяви про забезпечення позову, дійшов висновку, що заява позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151,152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК(судовий секвестр).

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Нормою ч.1 ст. 152 ЦПК України, передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У відповідності до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається із даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №73443588 від 21.11.2016 року, власником обєкта нерухомого майна - житлового будинку літ. «А-2», загальною площею 349, 40 кв. м., житловою площею 104, 70 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. «Б», більярдна літ. «Г», літня кухня літ. «В», сауна літ. «Д», альтанка літ. «Е», погріб літ. «Ж», басейн літ. «З», місцеві очисні споруди літ. «И», «Л», «М», свердловина літ. «К», свердловина літ. «К1», огорожа №1-4, розташований за адресою: Харківська обл., Харківський р-н., смт. Високий, провулок Сімферопольський, будинок 24, а також власником обєкта нерухомого майна - квартири загальною площею 116,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_3.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів, викладених у заяві позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову; забезпечення позову здійснюється з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; враховується збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявність зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, такий захід як забезпечення позову шляхом арешту спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; також враховується імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, при цьому вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та спрямовані на ефективне виконання можливого рішення суду у цій справі, в разі його постановлення на користь позивача, а тому ніяким чином не будуть невиправдано обмежувати права відповідача.

На підстав викладеного, керуючись ст.. ст.. 151-153 ЦПК України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі - задовольнити.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на:

житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 349, 40 кв. м., житловою площею 104, 70 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. «Б», більярдна літ. «Г», літня кухня літ. «В», сауна літ. «Д», альтанка літ. «Е», погріб літ. «Ж», басейн літ. «З», місцеві очисні споруди літ. «И», «Л», «М», свердловина літ. «К», свердловина літ. «К1», огорожа №1-4, розташований за адресою: Харківська обл., Харківський р-н., смт. Високий, провулок Сімферопольський, будинок 24, що належить ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

на квартиру загальною площею 116,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали надіслати для виконання до Центру надання адміністративних послуг міста Харкова.

Копію ухвали надіслати особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання.

Термін пред"явлення виконавчого документа до виконання 3 роки.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії .

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя : І.О.Грищенко