АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1743/17 Справа № 187/227/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Іщенко І. М. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Дніпро

14 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Керімова-Бандюкова Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: орган опіки та піклування Петриківської селищної ради Петриківського району про визнання особи недієздатною, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у березні 2015 року звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати недієздатним його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити його опікуном, обґрунтовуючи це тим, що син страждає хронічним психічним захворюванням та не може розуміти значення своїх дій та ними керувати /а.с.1-2/.

За результатами розгляду даної справи судом першої інстанції було ухвалено рішення від 21 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 01 грудня 2015 року про задоволення заяви ОСОБА_3 При перегляді справи у касаційному порядку колегією суддів були скасовані судові рішення попередніх інстанцій та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції /т.І, а.с.74-76,110,157-159/.

При новому розгляді справи Петриківським районним судом Дніпропетровської області 16 грудня 2016 року ухвалено рішення, яким визнано недієздатним ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлено над ним опіку, призначено опікуном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.ІІ, а.с.4-7/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування /т.ІІ, а.с.17-18/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5). Мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 8).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААГ № 000173 від 13 червня 2014 року ОСОБА_4 встановлено ІІІ групу інвалідності з дитинства на строк до 01.06. 2015 року /т.І, а. с. 7/.

Із висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 20 січня 2015 року № 8, проведеної Дніпропетровською клінічно-психіатричною лікарнею Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі легкої розумової відсталості із значним порушенням емоцій та поведінки та за своїм психічним станом на цей час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /т.І, а. с. 11?14/.

Відповідно до довідки Комунального закладу «Петриківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 06 березня 2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стоїть на психіатричному обліку із діагнозом: легка розумова відсталість з поведінковими порушеннями /т.І, а.с. 30/.

У довідці Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року № 206 зазначено про невміння ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, розпоряджатися власними коштами, які він отримує від держави, враховуючи пенсійні виплати у зв'язку з втратою годувальника ? матері.

Виконавчий комітет вніс пропозицію підтримати позовну вимогу батька у частині певного обмеження цивільної дієздатності при реалізації ОСОБА_4 свого права на фінансові витрати /т.І, а. с. 26/.

Згідно з психолого-педагогічною характеристикою випускника 2013 року Комунального закладу освіти «Котовський навчально-реабілітаційний центр» Дніпровської обласної ради ОСОБА_4 у соціальному середовищі останній орієнтується слабо, потребує контролю з боку дорослих /т.І, а. с. 27/.

Як вбачається із висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 18 червня 2015 року № 10, проведеної Дніпропетровською клінічно-психіатричною лікарнею Дніпропетровської обласної ради, на виконання ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року, ОСОБА_4 страждає хронічним стійким психічним розладом у формі легкої розумової відсталості із значним порушенням емоцій та поведінки та за своїм психічним станом на цей час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /т.І, а.с. 42?44/.

За поданням органу опіки та піклування Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області рекомендовано призначити опікуном ОСОБА_4 його батька ОСОБА_3 Зазначено, що останній має постійний заробіток, веде підсобне господарство та має матеріально-побутові умови для піклування сина /т.І, а. с. 62-63, 236-239/.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанції колегія суддів зокрема зазначила, що ними були порушені норми процесуального права, оскільки при їх ухвалені ОСОБА_4 був позбавлений представництва. Таким чином, враховуючи категорію справи суд касаційної інстанції наголосив на те, що особа вважається дієздатною до набрання рішенням суду про обмеження дієздатності і користується усіма, у тому числі і процесуальними правами, тоді як відсутність представництва ОСОБА_4 унеможливило належний та ефективний захист його прав і свобод у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів справи вбачається, що під час її нового розгляду у судовому засіданні приймав участь як ОСОБА_4, відносно якого розглядається заява так і його представник ОСОБА_2, так до участі у справі вступив прокурор Новомосковської місцевої прокуратури. У одному із судових засіданнях судом першої інстанції було прийнято рішення, щодо необхідності призначити по справі судово - психіатрічну експертизу та постановлено ухвалу.

Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з'ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України "Про судову експертизу".

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження (стаття 3 цього Закону).

Законодавство України про судову експертизу складається також з інших нормативно-правових актів, зокрема Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 жовтня 2001 N 397 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 35 Порядку висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.

З аналізу наведених норм вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров'я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 27 жовтня 2016 року № 13 проведеної Дніпропетровською клінічно-психіатричною лікарнею Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_4 страждає хронічним стійким психічним розладом у формі легкої розумової відсталості із значним порушенням емоцій та поведінки та за своїм психічним станом на цей час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /т.І, а.с.236-239/.

Між тим слід зазначити, що «недієздатність» є категорією цивільного та цивільно-процесуального права. Норми цивільного законодавства визначають підстави визнання особи недієздатною, а норми процесуального права зазначають саме порядок. Підстава визнання особи недієздатною передбачена ст.39 Цивільного Кодексу України - хронічний, стійкий психічний розлад, який призводить до нездатності особи усвідомлювати значення своїх дій та ( або) керувати ними.

На відміну від психічного розладу, наявність якого в особи може стати підставою для обмеження її цивільної дієздатності, для визнання фізичної особи недієздатною психічний розлад має бути одночасно хронічним та стійким. Крім того, внаслідок такого розладу особа має не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді даної справи судом було призначено та проведено декілька судово - психіатрічних експертиз, за висновками яких встановлено, що ОСОБА_4 за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, виходячи з чого можна прийти до висновку, що судом першої інстанції враховано стан психічного здоров'я ОСОБА_4 протягом тривалого часу, який не покращився.

Від так, суд першої інстанції, задовольняючи заяву, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували вищевказані норми матеріального права, які їх регулюють. Виходив з того, що відповідно до висновків судово - психіатрічних експертиз ОСОБА_4 страждає стійким хронічним розладом, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також врахувавши подання органу опіки та піклування Петриківської селищної ради, щодо призначення ОСОБА_3 опікуном над ОСОБА_4 , суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_4 недієздатним та призначення ОСОБА_3 його опікуном.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Максюта Ж.І.