Справа № 761/325/17
Провадження № 2/761/3121/2017
У Х В А Л А

Іменем України

10 січня 2017 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Савицький О.А., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Торговий дім «Інтерсервіс» про визнання недійсним інвестиційного договору,

в с т а н о в и в :

04.01.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Торговий дім «Інтерсервіс» про визнання недійсним інвестиційного договору.

Як вбачається, підставою звернення саме до Шевченківського районного суду м.Києва стало те, що, як зазначено у позовній заяві, один з відповідачів знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що територіально відноситься до дислокації Шевченківського району м. Києва.

Так, дійсно, за загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їх місцезнаходженням.

У відповідності до ч.1 ст. 113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Водночас, відповідно до вимог ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», до таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, як зазначено в п. 41 вищевказаної постанови, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Разом з тим, поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч.1 ст. 114 ЦПК України) є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно), а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в абз. 5 п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об'єкти нерухомості, об'єкти, розташовані за земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення».

Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 27 постанови Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред'являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Як вбачається зі змісту даної заяви, позивач просить визнати недійсним інвестиційний договір №Т-31 від 18.11.2003 року, предметом якого визначено правовідносини сторін, пов'язані з фінансуванням ОСОБА_2 будівництва визначеного ЗАТ «Торговий дім «Інтерсервіс» житла.

При цьому, відповідно до умов вказаного договору об'єктом інвестування є житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що територіально не відноситься до дислокації Шевченківського району м. Києва.

Водночас, згідно вимог п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України суддя повертає позовну заяву позивачу у випадках коли справа не підсудна цьому суду.

З огляду на викладене та враховуючи те, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, яке знаходиться поза межами дислокації Шевченківського району м.Києва, суддя прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Торговий дім «Інтерсервіс» про визнання недійсним інвестиційного договору, підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду, а саме - за місцезнаходженням нерухомого майна.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 109, 114, 115, 121, 209, 210 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Торговий дім «Інтерсервіс» про визнання недійсним інвестиційного договору - повернути позивачу для подання до належного суду.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: