Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Провадження № 2/279/48/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2017 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

у складі: головуючого судді Шульги О.М.

з секретарем Башинської Н.М.

за участю прокурора Бугайова Д.В.

представника відповідача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом виконувача обовязків Коростенського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до Коростенської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про визнання протиправним та скасування розпорядження Коростенської районної державної адміністрації, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В :

В.о. Коростенського міжрайонного прокурора звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому зазначив, що розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації №696 від 22.12.2009 року затверджено матеріали вибору місця розташування земельних ділянок та надано дозвіл на виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтованою площею по 2,0 га за рахунок земель запасу Бондарівської сільської ради Коростенського району ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_13

В подальшому розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації №119 від 26.02.2010 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність вказаним громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Бондарівської сільської ради Коростенського району.

Державним реєстратором реєстраційної служби Коростенського МРУЮ прийнято рішення про державну реєстрацію прав та отримано свідоцтво про право власності на земельні ділянки.

В подальшому між ОСОБА_5Ю та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6149 від 19.12.2013 року.

18.12.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6122;

26.12.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2І укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6252;

26.12.2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6253;

18.12.2013 року між ОСОБА_20 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6120;

18.12.2013 року між ОСОБА_21 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки № 6123;

18.12.2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6117;

17.12.2013 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6097;

17.12.2013 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6096;

17.12.2013 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6095;

18.12.2013 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6119;

18.12.2013 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_2 . укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6116;

18.12.2013 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6121;

20.12.2013 року між ОСОБА_18 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки №6159;

Після укладення вищевказаних договорів купівлі-продажу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали договори дарування вказаних земельних ділянок (договори дарування №111 від 17.01.2014 року, №106 від 17.01.2014 року, №105 від 17.01.2014 року, №104 від 17.01.2014 року, №103 від 17.01.2014 року, №102 від 17.01.2014 року, №107 від 17.01.2014 року, №101 від 17.01.2014 року, №109 від 17.01.2014 року, №113 від 17.01.2014 року, №112 від 17.01.2014 року, №110 від 17.01.2014 року, №108 від 17.01.2014 року, №114 від 17.01.2014 року).

За ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельні ділянки :21:000:0121 площею 1,3971 га, 0:21:000:0120 площею 0,6029 га. У подальшому обєднано земельні ділянки, які належить ОСОБА_4 в 3 ділянки площею 10,6028 га (кадастровий № :21:000:0122, площею 11,3972 га (кадастровий №:21:000:0123) та площею 10,0000 га (кадастровий №:21:000:0124) цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства, державним реєстратором реєстраційної служби Коростенського МРУЮ прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вважає, що розпорядження Коростенської райдержадміністрації №119 від 26.02.2010 року є протиправним та підлягає скасуванню оскільки в порушення ст.116, 118 Земельного кодексу України та ст.20, 50 Закону України №858-ІV "Про землеустрій" від 28.05.2003 року проекти із землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок не розроблялись, документація із землеустрою в архіві Управління Держземагенства у Коростенському районі, відповідно до акту від 17.06.2013 року відсутня, проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_18, ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на території Бондарівської сільської ради Коростенського району відсутні.

Також передача земельної ділянки у власність відбулась з порушенням вимог Земельного кодексу України та Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", оскільки згідно експлікації земель КСП "Гулянецьке" частина земель, які передані у власність оскаржуваним розпорядженням частково входили до резервного фонду, частково - до земель запасу.

Так, до резервного фонду увійшли ділянки, які були передані ОСОБА_15 :21:000:0119), ОСОБА_17 :21:000:0114), ОСОБА_5 :21:000:0110), ОСОБА_2 :21:000:0116), ОСОБА_11 :21:000:0105), ОСОБА_4 :21:000:0120), ОСОБА_16 :21:000:0117), ОСОБА_18 :21:000:0112), ОСОБА_4 :21:000:0121), ОСОБА_12 :21:000:0111), ОСОБА_14 :21:000:0113), ОСОБА_13 :21:000:0104).

Резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Із 11 громадян, яким передані земельні ділянки із земель резервного фонду, лише 3 проживали та працювали на території Бондарівської сільської ради, а саме ОСОБА_14, ОСОБА_13 та ОСОБА_12

Із земель запасу передавались земельні ділянки ОСОБА_3 :21:000:0118), ОСОБА_9 :21:000:0107), ОСОБА_8 :21:000:0108), ОСОБА_7 :21:000:0109), ОСОБА_6 :21:000:0115), ОСОБА_10 :21:000:0106).

Згідно ст.186-1 Земельного кодексу для розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою, в районах та містах обласного значення, містах Києві та Севастополі функціонують постійно діючі комісії, до повноважень якої належить забезпечення погодження документації із землеустрою відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Згідно інформації відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури Коростенської районної державної адміністрації погодження до проектів відведення земельних ділянок на території Бондарівської сільської ради громадянам ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_18, ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 протягом 2009-2010 року не видавались, відомості про це в книзі реєстрації погоджень відсутні, що є порушенням ст.118, 186-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок у випадках визначених ст.79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі та вважаються сформованими з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Внесення відомостей про спірні ділянки до Державного реєстру речових прав проведено з порушенням зазначеного Закону, оскільки існує акт від 17.06.2013 року про відсутність документацій із землеустрою в архіві Управління Держземагенства у Коростенському районі, проекти із землеустрою земельних ділянок відсутні, в той час як останні внесені до Державного земельного кадастру 14.12.2013 року.

Отже, відповідно до ст.387, 388 ЦК України вважає, що існують правові підстави для витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача на користь держави.

Просить рішенням суду визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації №119 від 26.02.2010 року "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_4 №12164575, №12164190, №12163724 від 03.04.2014 року на підставі яких отримані свідоцтва про право власності №19987345, № 19986688, №19985802 від 03.04.2014 року на земельні ділянки , площами 11,3972 га (кадастровий №:21:000:0123), 10,6028 га :21:000:0122), 10,0000 га :21:000:0124) для ведення особистого селянського господарства на території Бондарівської сільської ради Коростенського району, відповідно;

- скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_3 №9119130 від 16.12.2013 року на підставі якого отримано свідоцтво про право власності №14732614 від 16.12.2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :21:000:0118, площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Бондарівської сільської ради Коростенського району;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області земельні ділянки з кадастровими номерами :21:000:0124, :21:000:0123, :21:000:0122;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області земельну ділянку з кадастровим номером 0:21:000:0118, площею 2,0000 га;

- визнати за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області право власності на земельні ділянки з кадастровими №№ :21:000:0118, :21:000:0124, :21:000:0123, :21:000:0122.

В судовому засіданні прокурори, які приймали участь у розгляді справи (ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24М.) позовні вимоги підтримали і просили задовольнити з підстав, зазначених у позові. Останній зазначив, що вважає строк позовної давності не пропущеним, оскільки цей строк рахується з моменту реєстрації речових прав на земельні ділянки, як зазначає ст.79 Земельного кодексу України.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області ОСОБА_25 в судовому засіданні 07.09.2016 року позовні вимоги не визнав і пояснив, що до Управління надходив лист прокуратури, який вимагав передавати для перевірки органам прокуратури всі розпорядження, які приймались з земельних питань. Всі такі розпорядження передавались органам прокуратури, тому в даному випадку прокурор пропустив строк позовної давності, докази на поважність пропуску зазначеного строку не подав, тому просив застосувати до спірних відносин строк позовної давності. Крім того, зазначив, що розпорядження №119 від 26.02.2010 року, яке прокурор просить скасувати, стосується не 15 чоловік, які приймають участь у справі, а значно більшої кількості. Посилання прокурора на те, що жоден з цих громадян не проживає на території Бондарівської ради Коростенського району безпідставні, оскільки згідно ст.121 Земельного кодексу України кожен громадянин України має право отримати земельну ділянку у власність. Посилання на відсутність проектів також необґрунтовані, оскільки такі проекти були розроблені, однак в подальшому, як він памятає, дана документація була вилучена працівниками УБОЗ. Якби дана документація була взагалі відсутня, то ніхто не виготовив би правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки.

Представник Коростенської районної державної адміністрації ОСОБА_1 проти позову заперечила, зазначивши, що розпорядження прийнято в межах закону.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 07.09.2016 року вказав, що позов не визнає, подав письмові заперечення в яких зазначив про загальнодоступність рішень місцевого самоврядування, у зв"язку з чим прокурор не міг не знати про начеб то порушені права, тому для предявлення прокурором основної вимоги спливла позовна давність ще 30.06.2013 року.

Представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_26 в судовому засіданні 07.09.2016 року позовні вимоги не визнав та пояснив, що прокурором не подано безспірних доказів про те, що земельні ділянки особам, які беруть участь у справі, були передані з порушенням законодавства України. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Даний позов вважає поданим з надуманих підстав. Прокурор не надав суду проекти із землеустрою, вказуючи на відсутність такої документації, яка в свою чергу просто знищена за закінченням строків зберігання. Також вказав, що органи прокуратури здійснюють наглядові функції за додержанням і застосуванням законів відповідно до внутрішньогалузевих наказів, якими передбачено здійснення відповідних перевірок не рідше одного разу на квартал, що не заважає прокурору своєчасно, в межах строку позовної давності, звертатись з відповідними позовами до суду. Оскільки розпорядження №119 прийнято 26.02.2010 року , тому про його існування прокуратура мала знати у 2 кварталі 2010 року, у звязку з чим строк позовної давності сплив 20.06.2013 року. Сплив строку позовної давності вважає достатньою законною підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі, на чому наполягає. Одночасно зазначив, що позовна вимога зазначена в п.8 резолютивної частини позовної заяви взагалі не може висуватись, оскільки представник особи, в інтересах якої заявлено дану вимогу, заперечує проти позову.

Третя особа ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав і пояснив, що звертався до відповідних органів з метою отримання земельної ділянки, яку мав намір обробляти, навіть придбав для цієї мети трактор. З питання оформлення відповідних документів надав відповідні доручення особам, які займались даним питанням. У звязку зі зміною певних життєвих обставин відчужив належну йому земельну ділянку. За спливом часу вже не памятає всіх подробиць щодо набуття ним права власності на земельну ділянку та її подальшого відчуження.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 в судове засідання не зявились, письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, проти позову заперечили.

Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо законності передання органом виконавчої влади земельних ділянок у приватну власність громадян, який регулюється нормами Земельного законодавства.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 26.02.2010 року №119 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, згідно додатку до нього загальною кількістю 37 осіб, в тому числі відповідачам та третім особам у справі для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Горщиківської та Бондарівської сільських рад Коростенського району Житомирської області.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Повноваження державних адміністрацій з питань земельних відносин визначаються Законом України "Про місцеві державні адміністрації", земельним законодавством.

Згідно з ч.ч 1-3 ст.1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація у межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Пунктом "а" ч.1 ст.17 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст.122 Земельного кодексу України.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

- сільськогосподарського використання;

- ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною 7 цієї статті;

- будівництва обєктів, повязаних із обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), а обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених ч.ч.3, 7 цієї статті.

Вичерпний перелік категорій земель визначає ст.19 Земельного кодексу України.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено підстави набуття права на землю, а саме те, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри.

Статтею 121 Земельного кодексу України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

У звязку з наведеним посилання прокурора на те, що лише 3 з 11 громадян, яким було надано земельні ділянки проживали та працювали на території Бондарівської сільської ради є безпідставними, оскільки жодних виключень або переваг вказана норма Закону не передбачає.

На підтвердження позовних вимог прокурор подав копії розпоряджень №696 від 22.12.2009 року "Про затвердження матеріалів вибору місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам", з додатком до нього; розпорядження №119 від 26.02.2010 року "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам", з додатком до нього; лист №02-13 від 26.01.2015 року про відсутність в книзі реєстрації погоджень; лист 02-13/66 від 05.02.2015 року; лист №10-604-01-45/2-15 від 16.01.2015 року, який містить інформацію на запит ; акт від 17.06.2013 року з додатком до нього; викопіювання з експлікації земель КСП "Гулянецьке" та інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах N 43 від 04.05.99 із змінами від 16.03.2009 року, яка була чинною на момент видачі розпорядження та державних актів, передбачала порядок складання державних актів, зокрема роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою, які виконувались в наступній послідовності:

- підготовчі роботи;

- встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки;

- складання кадастрового плану земельної ділянки;

- заповнення бланка державного акта

Проаналізувавши вищевказані надані прокурором письмові докази суд дійшов висновку, що посилання прокурора на те, що проекти із землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок не розроблялись належними та допустимими доказами не обґрунтовано.

Як на доказ прокурор послався на акт про відсутність документації із землеустрою в архіві Управління Держземагенства у Коростенському районі Житомирської області від 17.06.2013 року (а.с.13).

Проте даний акт містить інформацію стосовно того, що під час передачі архіву з Управління Держкомзему у Коростенському районі Житомирської області до Управління Держземагенства у Коростенському районі відсутні документації із землеустрою згідно додатку №1.

Даний акт не може бути беззаперечним доказом на підтвердження доводів прокурора, оскільки свідчить про відсутність документації на час передачі до архіву, а не про її відсутність взагалі, як таку, що не виготовлялась.

При цьому копія даного акту, розпорядження та додаток до них виготовлені неякісно, додаток до акту взагалі неможливо прочитати на що було звернуто увагу в судовому засіданні. Однак, на звернення суду прокурор не відреагував, інших копій, зміст яких можливо було прочитати, не надав.

Лист №02-13/66 від 05.02.2015 року про те, що погодження до проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Бондарівської сільської ради зазначеним у запиті громадянам не надавались також не є належним доказом у справі оскільки зі змісту даного листа слідує, що він висвітлює інформацію надану відділом культури Коростенської районної державної адміністрації. Проте не зрозуміло, яким чином відділ культури Коростенської районної державної адміністрації має відношення до земельних питань.

Лист №10-604-01-45/2-15 від 16.01.2015 року містить інформаційний характер з якого не зрозуміло, яке саме доказове значення він має.

На запитання суду прокурор також не зміг пояснити чому позов стосується лише 15 осіб, які зазначені в справі як відповідачі та треті особи, хоча оскаржуване розпорядження прийнято відносно 37 осіб.

Також назапитання суду чи не бажає прокурор змінити, уточнити, доповнити позовні вимоги відповів відмовою.

Слід зазначити, що Верховний суд України при розгляді справи №6-2510цс15 зробив правовий висновок, відповідно до якого рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Проте, як спосіб захист порушеного цивільного права прокурор предявив вимогу про визнання розпорядження протиправним та його скасування, що не визначено переліком основних способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Також у вищезазначеній справі зроблено висновок про те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Так, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до вказаної Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «ОСОБА_20 проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Гарантії права власності на земельну ділянку закріплено ст.153 ЗК України.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «ОСОБА_24 та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року).

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Підставою звільнення від доказування визначеною вказаною нормою закону є вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Розпорядженню №119 від 26.02.2010 року, яке просить визнати протиправним та скасувати прокурор, передувало розпорядження голови Коростенської РДА № 696 від 22.12.2009 року про затвердження матеріалів вибору місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам за рахунок земель Горщиківської та Бондарівської сільських рад , згідно додатку. Державні акти на право власності на спірні земельні ділянки особи, які беруть участь у справі отримали та зареєстрували своє право на них у встановлений законом спосіб.

Правочини, які були укладені в подальшому не суперечать вимогам Цивільного законодавства.

Отже, прокурор належними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для доведеності незаконності дій Коростенської районної державної адміністрації при видачі розпорядження, яке прокурор просить скасувати, позовні вимоги не обґрунтував, що є підставою для відмови у їх задоволенні. Решта позовних вимог є похідними, тому також задоволенню не підлягають.

Крім того, при поданні даного позову прокурором пропущено строк позовної давності на застосуванні якого наполягали особи, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій ст.261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Отже з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої ст.268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положенняст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зі змісту галузевих наказів №1/1 від 19.01.2004року, №3-гн від 19.09.2005 року, №3/2гн від 23.10.2009 року (втратив чинність згідно наказу 3/2гн від 4.10.2011року), №225/15 від 10.03.2010 року, які діяли на час видачі розпорядження, слідує про необхідність відповідним прокурором вивчати законність актів, які видаються органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та про проведення перевірок, в тому числі в органах земельних ресурсів щодо вивчення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у користування, оренду та власність, зміни цільового призначення, з зазначенням того, що такі перевірки необхідно проводити щомісячно або щоквартально.

Розпорядження яке просить визнати протиправним та скасувати прокурор видано 26.02.2010 року, позов подано до суду 31.08.2015 року. Суд погоджується з доводами представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в інтересах якого подано позов, представника відповідача ОСОБА_4, та відповідача ОСОБА_3, що станом на 30.06.2013 року сплив строк позовної давності за основною вимогою.

Доводи прокурора, що строк позовної давності у даній справі не пропущено у звязку з тим, що цей строк необхідно рахувати з моменту реєстрації речових прав не відповідає правовій позиції ВСУ по справах №6-178 цс15 від 1.07.2015 року, № 6-68цс15 від 16.09.2015 року, №6-3089цс15 від 8.06.2016 року, №6-2165цс15 від 14.09.2016 року, №468/10132/14-ц від 16.11.2016 року. Відповідно до зазначеної правової позиції, викладеної у вказаних справах, держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 17, 116, 118, 121, 122, 152, 153, 158 Земельного кодексу України, ст.16, 256, 257, 261, 267 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові виконувача обовязків Коростенського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до Коростенської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про визнання протиправним та скасування розпорядження Коростенської районної державної адміністрації, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування земельних ділянок відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонним суд шляхом подачі протягом десяти днів апеляційної скарги.

Суддя: