АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/439/16-ц 22-ц/774/945/К/17
Справа № 214/439/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/945/К/17 суддя Щеняєв І.Б.
Категорія № 33 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Борщ А.А.

за участю: представника відповідача Державної Казначейської служби України ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної Казначейської служби України про стягнення індексу інфляції за несвоєчасне виконання зобовязань,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2А зазначив, що в кінці липня 2000 року відносно нього була порушена кримінальна справа, яка 21.10.2003 року закрита у звязку із недоведеністю участі позивача у скоєнні інкримінованих йому злочинів, за які він був засуджений Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу до позбавлення волі. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області 21 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_2А 300 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У Державної казначейської служби України на підставі рішення суду перед виникло грошове зобовязання, але грошові кошти ОСОБА_2А виплачені лише 08 липня 2015 року. Після уточнення позовних вимог позивач просить суд стягнути з Державної Казначейської Служби України 113932 грн. індексу інфляції та три відсотка річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2017 року, в якому усунуто описку ухвалою від 13 лютого 2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 112232,87грн. індексу інфляції та три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобовязань. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зокрема вважає, що судом не враховано, що відшкодування шкоди за рахунок коштів державного бюджету здійснюється в межах бюджетних призначень за черговістю надходження рішень та видатків бюджету. Також судом не враховано дату набрання рішенням суду законної сили.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно рішення Саксаганського районного суду м ОСОБА_3 від 22 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2А до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органами досудового розслідування, прокуратури та суду задоволені частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2А в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 грн.(а.с.3,4).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року рішення Саксаганського районного суду м ОСОБА_3, від 22 липня 2014 року залишено без змін ( а.с.42).

ОСОБА_2 25.12.2014 року звернувся до Управління державної казначейської служби України в м. Кривому Розі із заявою про прийняття на виконання виконавчого листа по справі № 214/10000/13ц та перерахунок належних йому коштів. (а.с. 5).

Згідно виписки ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» по рахунку відкритому на імя позивача № 13 Держказначейська служба України в рахунок відшкодування моральної шкоди 25.06.2015 здійснила перерахунок коштів ОСОБА_2 у сумі 300000 грн.(а.с. 41)

Згідно розрахунку індексу інфляції, який був складений позивачем, загальна сума індексу інфляції і трьох відсотків річних складає 113932 грн. (а.с.49)

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2. та стягуючи на його користь 112232,87 грн. інфляційних витрат та 3% річних, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання рішення суду за період з 24 грудня 2014 року по 08 липня 2015 року тому стягнув кошти у визначеному розмірі.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 № 4901-VI (далі - Закон), який набрав чинності з 01 січня 2013 року.

Відповідно до положень ст. 3 Закону виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом державної влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частина 4 ст.3 зазначеного Закону передбачає, що перерахування коштів стягувачу здійснюється в тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Цим же Законом встановлена і відповідальність за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу у вигляді компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ст.5 Закону).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Обовязковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обовязковому виконанню сторонами справи.

Згідно положення ч.1 ст.223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

При визначені розміру інфляційних збитків та 3% річних у звязку із порушенням строків виконання рішення суду, суд першої інстанції не звернув уваги, що рішення суду першої інстанції від 24 грудня 2014 року набрало чинності лише після перегляду в апеляційному порядку 21 квітня 2015 року. ( а.с.42).

Тобто, з 22 квітня 2015 року у відповідача виник обовязок виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2014 року, що набрало законної сили.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 № 4901-VI , передбачений обовязок Державної казначейської служби протягом трьох місяців перерахувати кошти на виконання рішення суду.

Згідно виписки по рахунку відкритого на імя ОСОБА_2 у ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» кошти у розмірі 300000 грн., зараховано Державною казначейською службою України 25 червня 2015 року ( а.с.41).

Отже, прострочка виконання грошового зобовязання Державною казначейською службою мала би місце після 21 липня 2015 року.

Рішення суду виконано протягом встановленого законом тримісячного терміну, отже прострочка виконання рішення суду Державною Казначейською службою України - відсутня.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про початок прострочки виконання рішення суду з дати його ухвалення судом першої інстанції з 24 грудня 2014 року, без урахування строку апеляційного перегляду та дати набрання рішенням законної сили, таким, що не відповідає діючому законодавству.

Рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм процесуального законодавства, тому підлягає скасуванню згідно положення ч.1 п.1,3.4 ст.309 ЦПК країни із ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до Державної Казначейської служби України про стягнення індексу інфляції за несвоєчасне виконання зобовязань.

Керуючись ст. 303, 307 ст.309 ч.1 п.3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до Державної Казначейської служби України про стягнення індексу інфляції за несвоєчасне виконання зобовязань.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: