Провадження №2/263/337/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Лівобережний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про зняття арешту з автомобіля, -
В судове засідання позивач не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав.
Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Представник Лівобережнього відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Між тим, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, при вирішені спірних правових відносин покладався на розсуд суду.
Неявка в судове засідання зазначених осіб не є перешкодою для розгляду справи, оскільки надані докази дозволяють суду вирішити по суті спірні правові відносини.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, за якими вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Разом з тим, отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на соє імя ОСОБА_1 не може, оскільки було зясовано, що автомобіль перебуває ще під арештом, накладеним 17.09.2009 року при примусовому виконанні постанови №2566779, виданої 23.04.2009 року органом ДАЇ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 300 грн.
13.09.2016 року наведений штраф сплачений, про що свідчить квитанція за №455, але державним виконавцем до теперішнього часу арешт з автомобіля не знятий.
В той же час, сам позивач ОСОБА_1 не є стороною, учасником виконавчого провадження при примусовому виконанні постанови №2566779, виданої 23.04.2009 року органом ДАЇ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 300 грн., внаслідок чого позбавлений права оскаржувати дії державного виконавця за ст.383 ЦПК України, тому вимушений за захистом порушеного права звернутися до суду в порядку позовного провадження.
Згідно ст.ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди.
Згідно ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» «за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту ( боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт) викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» в п. 16.
Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу для зняття арешту.
Так як позивач не наполягав на стягненні сплаченого судового збору, їх стягнення суд визнає недоцільним.
Керуючись, ст.ст.10,11,60-61,88,197, 209,212,214-215,218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Лівобережний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про зняття арешту з автомобіля задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: П.І. Папаценко