У Х В А Л А

18 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року та рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 січня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області про припинення зобов'язання у зв'язку з виконанням, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а :

Вишгородський районний суд Київської області рішенням від 14 січня 2016 року, описки в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 26 січня

2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково.

Апеляційний суд Київської області рішенням від 17 березня 2016 року, описки в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 7 квітня 2016 року, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 січня

2016 року скасував та ухвалив нове, яким у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовив; вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 12 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Київської області від 17 березня

2016 року залишила без змін.

11 січня 2017 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 37 - 39 Закону України «Про іпотеку», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

8 лютого й 23 травня 2012 року, 27 квітня й 18 травня 2016 року, а також послалась на висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 березня та 2 листопада 2016 року (№ 6-1851цс15 та №359/4092/15-ц).

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанцій, виходив з того, що у зв'язку з невиконанням останньою своїх зобов'язань за договором позики, укладеним 23 квітня 2010 року між нею та ОСОБА_5 утворилась заборгованість, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою позивачки від 13 серпня 2014 року; пунктом 14 договору сторони узгодили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, у тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Надана для порівняння ухвала від 23 травня 2012 року не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував ухвалені у справі рішення та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Крім того, надані для порівняння судові рішення суду касаційної інстанції від 8 лютого 2012 року, 27 квітня й 18 травня 2016 року ухвалені у справах щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Таким чином, у справах, судові рішення в яких надано заявницею для порівняння та у справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, наявні різні предмети позову, зміст позовних вимог та встановлено різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України від

30 березня та 2 листопада 2016 року міститься висновок щодо застосування положень статей 37 - 39 Закону України «Про іпотеку» до правовідносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Порівняння змісту наданих постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області про припинення зобов'язання у зв'язку з виконанням, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня

2016 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 17 березня

2016 року та рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк