Справа № 163/2998/16-ц
Провадження № 2/163/40/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої судді - Гайдук А.Л.,

за участі секретаря - Горпинко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, був її чоловіком, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті останнього, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме на: житловий будинок - А-1, літню кухню - Б-1, сарай - В-1, вбиральню - У та огорожу - 1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що після смерті чоловіка відкрилась спадщина, до складу якої входить також вищевказане нерухоме майно. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняла у відповідності до ст.1268 ЦК України шляхом спільного проживання із спадкодавцем на день відкриття спадщини, однак реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю, а також через помилку у написанні прізвища спадкодавця «Пінчук» замість правильного «Піньчук», у зв'язку із чим у позасудовому порядку не може довести, що вона та спадкодавець були подружжям, про що нотаріусом їй було видано відповідну відмову. З наведених підстав просила встановити факт, що має юридичне значення, та визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно в судовому порядку.

Сторони в судове засідання не з'явились, однак позивач у позовній заяві одночасно просила справу розглядати у її відсутності, а від відповідача 17.01.2017 року в канцелярію суду надійшла заява, у якій остання позов ОСОБА_1 визнала та просила розгляд справи проводити без її участі.

За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України, одними із завдань цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб.

Згідно ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Пленуму Верховного Суду України у постанові від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

А у постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення про те, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Необхідність позивача ОСОБА_1 у встановленні того факту, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, був її чоловіком, пов'язана з реалізацією її спадкових прав після смерті останнього.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого повторно Любомльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 01.11.2016 року, встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.Полапи Любомльського району Волинської області, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка с.Куснища Любомльського району Волинської області, зареєстрували шлюб 01.02.1958 року та після реєстрації шлюбу дружина та чоловік взяли прізвище останнього - «ОСОБА_1». Реєстрація шлюбу здійснювалась Полапівською сільською радою Любомльського району Волинської області (а.с.6).

Як вбачається з копії архівної довідки Державного архіву Волинської області від 21.09.2016 року №1246/01.44, по метричних книгах Свято-Успенської церкви с.Полапи, колишнього Любомльського повіту встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Полапи (а.с.4 - на звороті).

Копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2, виданого райбюро ЗАГС м.Любомль, у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Полапи Любомльського району Волинської області народилась дочка - ОСОБА_2 (а.с.42).

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Полапівською сільською радою Любомльського району Волинської області ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 74 роки в селі Полапи Любомльського району Волинської області (а.с.3).

Враховуючи, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 74 роки, то слід вважати, що він народився у 1935 році, як це й вказано у вищезгаданому свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_1 та архівній довідці від 21.09.2016 року №1246/01.44. Між цим, місце його народження та смерті є ідентичним - с.Полапи.

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_4, виданого Любомльським РВ УМВС України у Волинській області 11.06.1997 року, позивач - ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Куснище Любомльського району Волинської області. Крім цього, у цьому ж паспорті на аркушах №№10, 11 наявні штампи про реєстрацію 01.02.1958 року Полапівською сільською радою Любомльського району Волинської області її шлюбу з ОСОБА_3 та місцем її реєстрації з 24.11.1992 року значиться с.Полапи Любомльського району Волинської області (а.с.7).

З копії довідки Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.10.2016 року за №725 слідує, що дружиною ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, була ОСОБА_1, яка спільно з останнім проживала в АДРЕСА_1 (а.с.3 - на звороті).

Вище перелічені документи свідчать, що прізвище спадкодавця по документах значиться по різному: «ОСОБА_1», «Піньчук» та «Пінчук», при цьому, останнє зазначене у свідоцтві про його смерть. Однак, проаналізувавши усі ці письмові докази, як щодо особи позивача, так і щодо спадкодавця, на предмет відповідності у них імен та по батькові, дат та місця народження, місця проживання, реєстрації, дати смерті спадкодавця, та належно оцінивши їх в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що розбіжності в написанні прізвища спадкодавця є результатом допущеної помилки при оформленні подальших документів після реєстрації шлюбу або ж перекладі документів на українську з російської мови, яка на ті часи при УРСР використовувалась у діловодстві.

Крім цього, той факт, що ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_3 не заперечує відповідач - ОСОБА_2, яка доводиться останнім дочкою, що підтверджується вищевказаним свідоцтвом про народження, а також копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5, виданого Рава-Руською міською радою Нестеровського району Львівської області 12.09.1981 року, відповідно до якого останній після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіка «ОСОБА_2» (а.с.42, 43).

Таким чином, без будь-яких сумнівів та припущень суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, був чоловіком позивача - ОСОБА_1.

Такий юридичний факт необхідний для реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті чоловіка, як спадкоємцем першої черги за законом, оскільки копією довідки Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.10.2016 року за №725 та копією матеріалів спадкової справи №107/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 стверджено ту обставину, що останній за життя заповіту не укладав, тому, в силу ч.2 ст.1223 ЦК України, спадкування після його смерті здійснюється за законом (а.с.3 - на звороті, 32-37).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, ....той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач є пережившим подружжям після смерті ОСОБА_3, що доведено вищенаведеними доказами щодо встановлення юридичного факту, та спадщину вона прийняла в порядку, встановленому ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки разом з останнім проживала на час відкриття спадщини, що підтверджується копією довідки Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.10.2016 року за №725 (а.с.3 - на звороті).

У справі встановлено, що позивач не заявляла про відмову від спадщини.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є також діти останнього: ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що доводиться копіями їх свідоцтв про народження: серії НОМЕР_2, виданого райбюро ЗАГС м.Любомль, серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7, виданими Полапівською сільською радою Любомльського району 02.09.1960 року та 11.11.1965 року, відповідно, а також копіями свідоцтв про укладення шлюбу: серії НОМЕР_5, виданого Рава-Руською міською радою Нестеровського району Львівської області 12.09.1981 року, та серії НОМЕР_8, виданого Полапівською сільською радою Любомльського району 17.11.1984 року (а.с.42, 43, 52 - на звороті, 54, 55).

Жоден із вказаних спадкоємців спадщину в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268, ст.ст.1269, 1270 ЦК України, не прийняв, оскільки на час відкриття спадщини зі спадкодавцем разом не проживали та заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк в установленому порядку не подали, про що також вказують письмові докази у справі, зокрема, зміст копії довідки Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.10.2016 року за №725 та матеріалів спадкової справи №107/2016.

Між цим, спадкоємці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в нотаріальному порядку заявили, що строк для прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3 вони пропустили, з питанням про продовження даного строку до суду звертатись не будуть та просили вважати їх такими, що спадщину не прийняли (а.с.52, 53).

Інших спадкоємців, в тому числі, які відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_3, немає, що встановлено з копії матеріалів спадкової справи №107/2016 (а.с.32, 37).

Отже, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є позивач - ОСОБА_1, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Копією довідки Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.10.2016 року за №725 та копією витягу з погосподарської книги №1 за 2006-2010 роки цієї ж сільської ради від 26.10.2016 року №726 стверджено, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1, по особовому рахунку НОМЕР_9 належав ОСОБА_3 та після його смерті входить до складу спадщини (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до зазначених вимог, 24.11.2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області Семенюк Н.М. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, однак нотаріусом оформлено відмову у вчиненні такої нотаріальної дії (повідомлення від 24.11.2016 року за №517/02-14), зокрема, з підстав відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю (а.с.8).

Така відмова нотаріуса узгоджується з вимогами ст.ст.68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, а тому спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17.01.2017 року за №78307866, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження (а.с.44).

Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, літньої кухні, сарая, вбиральні та огорожі, які знаходяться в АДРЕСА_1, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії рекомендовано узаконити вказане спадкове нерухоме майно за позивачем - ОСОБА_1 (а.с.12-16).

Також на підставі вказаного висновку та технічного паспорта, виданого ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації» 04.11.2016 року, встановлено, що зазначене нерухоме майно побудоване за життя спадкодавця - ОСОБА_3 та ознак самочинного будівництва не має (а.с.9-16).

В порядку ч.1 ст.61 ЦПК України фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у зв'язку із визнанням позову суд вважає доведеними.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, з'ясовані по справі обставини свідчать, що позиція відповідача щодо пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка - ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.1, 3, 15, 61, ч.4 ст. 174, ст.ст.212, 213, 214, 215, 256 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 328, 1218, 1223, 1261, 1268, 1297 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3, на день своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2, був чоловіком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, на нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1, і відповідно до технічного паспорта, виданого ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації» 04.11.2016 року, складається з: житлового будинку А-1, літньої кухні Б-1, сарая В-1, вбиральні У та огорожі 1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук