Провадження №2/389/1154/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

19 січня 2017 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знамянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на житлове приміщення у будинку №61 по вулиці Дружби в місті Знамянка Кіровоградської області.

Вимоги обґрунтував тим, що є власником будинку, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, місто Знамянка, вулиця Дружби, 61. З 21 грудня 2012 року за вказаною адресою зареєстрував ОСОБА_2, з якою на той час перебував в зареєстрованому шлюбі. 20 листопада 2015 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. Поки він приймав участь та знаходився в зоні проведення АТО, відповідач виїхала зі своїми речами у невідомому напрямку і з липня 2015 року у його помешканні не проживає, проте у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає. Реєстрація ОСОБА_2 у його будинку перешкоджає йому у повній мірі реалізувати свої права як власника нерухомого майна, оформити субсидію на оплату комунальних послуг тощо.

Позивач у судове засідання не з'явився, при цьому надав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач до суду не з'явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином в розумінні положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 28 червня 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області 20 листопада 2015 року (а.с.8).

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 23 грудня 2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок №61, розташований по вулиці Дружби в місті Знамянка Кіровоградської області (а.с.69,11).

За даними Знам'янського РС УДМВС України в Кіровоградській області станом на 02.11.2016 року у вказаному будинку зареєстровано місце проживання відповідача (а.с. 21).

Акт обстеження житлових умов від 05 грудня 2016 року та письмові пояснення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 свідчать про те, що за адресою: вулиця Дружби, 61 в місті Знамянка Кіровоградської області, ОСОБА_2 з липня 2015 року за місцем реєстрації не проживає, її речі відсутні (а.с.15,16,17).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч.4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У розумінні положень ст.64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні будинком, або що з цього питання вони зверталися до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутня за місцем реєстрації з поважних причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратила право на користування належним позивачу на праві власності житловим приміщенням розташованим за адресою: вулиця Дружби, 61 в місті Знамянка Кіровоградської області, внаслідок її відсутності у ньому, тобто за місцем реєстрації, понад один рік.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

На підставі викладеного, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України та керуючись ст.ст.88, 169, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком №61, розташованим по вулиці Дружби в місті Знамянка Кіровоградської області.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем до апеляційного суду Кіровоградської області в загальному порядку.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.В. Берднікова