Провадження № 2/127/858/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : судді Бойка В.М.

за участю секретаря Ревтюх О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «ВВВТ» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «ВВВТ» про визнання наказів незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

Позов мотивовано тим, що позивач працювала у відповідача на посаді жіночого перукаря в перукарні «Лагуна», що знаходиться у м. Вінниці, по вул. Келецькій, 78-А. Перукарня «Лагуна» не є юридичною особою, а відноситься до сфери управління відповідача ТОВ «ВВВТ». 26.10.2015 року в.о. директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_2, разом з невідомими особами, силою виштовхали її з робочого місця на вулицю та повідомила, що вона звільнена з роботи, а трудову книжку може забрати в офісі за адресою: м. Вінниця, вул. 50-річчя Перемоги 25. 29.10.2015 року отримавши трудову книжку на руки, позивачка дізналася, що її звільнено з роботи у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обовязків на підставі наказу №24 від 14.10.2015 року.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала з підстав зазначених в позові та просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав необґрунтованості та пропуску позивачем строку на звернення до суду.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на посаді чоловічого перукаря в перукарні «Лагуна» відповідно до наказу №8 від 31.03.2015 року, що знаходиться у м. Вінниці, по вул. Келецькій, 78-А. Перукарня «Лагуна» не є юридичною особою, а відноситься до сфери управління відповідача ТОВ «ВВВТ».

Положенням п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно наказу директора ТОВ «ВВВТ» №15 від 23.09.2015 року скорочено чисельність штатних працівників з 22.11.2015 року згідно ст. 40 п.1 КЗпП України, про що було попереджено працівників, в тому числі і ОСОБА_1, про що свідчить її особистий підпис в наказі (а.с.7).

02.10.2015 року директором ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_4 видано наказ №17 про припинення роботи по побутовому обслуговуванню населення в перукарні «Лагуна», що на вул. Келецькій, 78-А в м. Вінниці з 02.10.2015 року у звязку з виробничою необхідністю, з метою в подальшому уникнення небезпеки для життя чи здоровя працівників і споживачів на підставі акту ТОВ «ВВВТ» від 02.10.2015 року та доповідної заступника директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_5 від 02.10.2015 року, у яких зазначено, що приміщення залу перукарні «Лагуна» знаходиться в незадовільному стані, покрівля даху протікає, стіни не висихають і на них утворюються пліснява, вентиляція всередині приміщення не працює, система електропроводки та електровимикачів розеток застаріла та потребує заміни, труби водопостачання, особливо труби каналізації потребують заміни із зміною їх монтажного шляху, меблі, інвентар в перукарні застарілі та потребують заміні. (а.с.9, 11-12).

Як вбачається з доповідної заступника директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_5 від 08.10.2015 року вона 02.10.2015 року отримала наказ №17 від директора ТОВ «ВВВТ» про припинення роботи перукарні «Лагуна» і цього ж дня ознайомила працівників перукарні з даним наказом, однак працівники відмовилися ставити свої підписи про ознайомлення, їх було попереджено, що з 03.10.2015 року буде припинено роботу перукарні із збереженням їх середньомісячного заробітку. Однак працівники, в тому числі і ОСОБА_1, проігнорували розпорядження ОСОБА_5, більш того, ними присвоювалась більша частина коштів за надані перукарські послуги. (а.с.13)

Наказом директора ТОВ «ВВВТ» №18 від 07.10.2015 року за публічну відмову ОСОБА_1 виконати розпорядження заступника директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_5, яка мала місце 06.10.2015 року в примащені перукарні «Лагуна», агітування ОСОБА_1 працівників також не виконувати розпорядження ОСОБА_5, оголошено догану ОСОБА_1 (ст. 147 КЗпП України) (а.с.8). Від підпису в даному наказі про ознайомлення з ним ОСОБА_1 відмовилася, про що комісією був складений відповідний акт. (а.с.15).

Згідно розпорядження №1 ТОВ «ВВВТ» від 09.10.2015 року (а.с.19) з метою вивчення фактів відмови працівників перукарні «Лагуна» від виконання наказу директора ТОВ «ВВВТ» №17 від 02.10.2015 року про припинення роботи перукарні, розпоряджень заступника директора ОСОБА_5, які викладені у її доповідній від 08.10.2015 року було створено комісію для проведення службового розслідування по даному факту.

Вищезазначеною комісією було надіслано повідомлення №1 ОСОБА_1 про надання письмових пояснень щодо невиконання розпоряджень заступника директора ОСОБА_5, по організації контролю за робочим процесом в перукарні, здачі виручки за надані послуги в перукарні «Лагуна» за період з 02.10.2015 року по 08.10.2015 рік. (а.с.17).

Відповідно до акту комісії ТОВ «ВВВТ» від 09.10.2015 року, 09.10.2015 року в приміщенні перукарні «Лагуна» в присутності працівників перукарні: ОСОБА_1 та ін. був зачитаний наказ №17 від 02.10.2015 року про вимушений простій перукарні «Лагуна» з метою проведення ремонту». На пропозицію поставити свій підпис у наказі про ознайомлення, працівники категорично відмовилися. Крім того працівники перукарні вимогу директора припинити роботу і звільнити приміщення не виконали, продовжували знаходитися в приміщенні та обслуговувати людей. (а.с.18).

12.10.2015 року в.о. директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_2 видано наказ №23, яким оголошено догану ОСОБА_1 та ін. працівникам перукарні «Лагуна» у звязку з тим, що в період часу з 02.10.2015 року по 08.10.2015 рік працівники перукарні «Лагуна» категорично відмовлялися виконувати розпорядження заступника директора ОСОБА_5 щодо організації робочого процесу в перукарні, 09.10.2015 року проігнорували вимогу в.о. директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_2 щодо дотримання трудової і фінансової дисципліни в перукарні. Наказ видано на підставі доповідної заступника директора ОСОБА_5, матеріалів відеозапису, прейскурантів на послуги, акту та висновку комісії. (а.с.10).

Наказом ТОВ «ВВВТ» №24 від 14.10.2015 року було звільнено з роботи за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 та ін. працівників перукарні «Лагуна» за систематичне порушення трудової дисципліни, у наказі зазначено, що 12.10.2015 року працівники перукарні «Лагуна» в тому числі і ОСОБА_1 влаштували дезорганізацію роботи в перукарні, самовільно з ранку не розпочали роботу, обклеїли вікна перукарні плакатами з написами: «Безстроковий страйк», «ОСОБА_2 не реагує», «Незаконна прихватизація», полягали на матрацах в приміщенні перукарні, викликали телебачення, дали інтервю, що їх виганяють на вулицю з нібито їх приміщення. Самовільно продовжують надавати перукарські послуги, отримані кошти за послуги присвоюють собі. (а.с.6).

Стаття 60 ЦПК України наголошує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч.1 ст. 147-1 КЗпП України).

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно а.1.п. 18. ПП ВСУ Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді трудових спорів судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Судом встановлено, що з наказом про звільнення позивач ознайомилася 24.10.2015 року, отримавши його поштовим звязком, про що вона особисто зазначила у письмових запереченнях на заяву про застосування строку позовної давності від 17.01.2017 року.

Проте, лише 22.06.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін; у кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк; передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору; якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав; оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Позивач в запереченнях проти пропуску нею строку звернення до суд з даним позовом, посилається на ту обставину, що вона 12.11.2015 року в місячний строк вже зверталася до суду з аналогічним позовом, однак ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2016 року її позовну заяву було залишено без розгляду, дана ухвала набула законної сили 15.06.2016 року згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 15.06.2016 року. Позивач вважає, що у даному випадку було переривання перебігу позовної давності, а тому 22.06.2016 року в межах місячного строку після постановлення ухвали апеляційного суду Вінницької області 15.06.2016 року, вона вдруге звернулася до суду з даним позовом.

Суд вважає дане твердження позивача необгрунтованим, оскільки ч.1 ст. 265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

А тому з підстав пропуску строку звернення до суду з даним позовом, у задоволенні позову слід відмовити.

Разом з тим, крім пропущення строку звернення до суду, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у зв'язку із наступним.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно, відповідно до норм чинного трудового законодавства прийняті відповідні накази №18 від 07.10.2015 року, №23 від 12.10.2015 року про оголошення доган ОСОБА_1 за невиконання прямих розпоряджень заступника директора ТОВ «ВВВТ» та як наслідок даних доган правомірно, керуючись п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, директором ТОВ «ВВВТ» прийнято наказ №24 від 14.10.2015 року про звільнення позивача.

Будь - яких належних та допустимих доказів, які б спростовували факти, що викладені у матеріалах (доповідних, актів, висновків комісії), на підставі яких були прийняті накази про оголошення доган ОСОБА_1, останньою суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Однак, у даному випадку підстави для виплати позивачеві середнього заробітку відсутні, оскільки відсутні факти вимушеного прогулу та поновлення на роботі. Таким чином, позовна вимога про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню також не підлягає.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивача звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому вважає в задоволені позову ОСОБА_1 до ТОВ «ВВВТ» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 23, 40, 139, 147, 149, ч.1 ст. 233, ч.2 ст. 235 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст.10, 11, 58, 59, 60, 61, 209, 210, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ТОВ «ВВВТ» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: