Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Гордійчук С.О., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» на рахунок 2428, МФО 322001, заборгованість за відсотками та підвищеними відсотками за кредитним договором № 019-2008-368 від 22.02.2008 року за період з 24.02.2010 року по 06.07.2015 року в сумі 44 555,31 швейцарських франків. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобовязань за кредитним договором № 019-2008-368 від 22.02.2008 року в розмірі 50 110, 70 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з неповним зясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що єдиним правильним висновком, до якого дійшов місцевий суд, є той, що позовна вимога про стягнення інфляційних втрат не підлягає задоволенню, а решта висновків необґрунтовані. Стверджує, що в матеріалах справи є беззаперечні докази того, що у 2009 році відбулося дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 019-2008-368 від 22.02.2008 року, які не були взяті судом до уваги, що в свою чергу призвело до задоволення безпідставних вимог позивача. Зазначає, що стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 31 627,26 швейцарських франків неправомірне, адже банк скористався своїм правом дострокового повернення коштів у 2009 році, і тому підстав для нарахування строкових відсотків за користування кредитними коштами немає в силу положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Вважає, що після настання строку виконання зобовязання може нараховуватися лише підвищена процентна ставка, передбачена п. 1.1.1 кредитного договору, а нарахування і строкових, і підвищених процентів є взаємовиключним. Заперечує нарахування трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошових зобовязань, посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає обовязок боржника, що прострочив виконання грошового зобовязання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахування індексу

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/9881/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц 787/59/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_1

інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вважає, що оскільки п.1.1.1 договору передбачено, що за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 29,85% річних, то додаткове застосування ставки 3% річних виключається. Звертає увагу на те, що місцевий суд проігнорував заяви його та співвідповідача про застосування строку позовної давності та стягнув платежі поза межами строку позовної давності. З наведених міркувань просить змінити рішення суду першої інстанції, відмовивши ПАТ «Універсал Банк» у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованості за відсотками, підвищеними відсотками, стягнення 3% річних та судового збору, а в решті рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 019-2008-368, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 73 000 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,95 % річних та кінцевим строком повернення 10 лютого 2033 року.

На забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5 за даним договором, між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6 22 лютого 2008 року було укладено договір поруки № 019-2008-368-Р, згідно умов якого остання зобовязалась відповідати за зобовязаннями ОСОБА_5 як солідарний боржник.

15 лютого 2011 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 2-2486/11 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було ухвалено рішення, яким позов задоволено повністю: стягнуто солідарно з ОСОБА_5та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 019-2008-368 від 22.02.2008 р. в сумі 556 785, 55 грн., вирішено питання про судові витрати.

Даним рішенням суду було стягнуто з відповідачів за кредитним договором тіло кредиту, нараховані відсотки включно до 23.02.2010 року та підвищені відсотки.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачами своїх зобовязань щодо виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме тіла кредиту, відсотків та підвищених відсотків, про стягнення яких Банк і звернувся до суду з даним позовом, визначивши розмір заборгованості в сумі 44 555,31 швейцарських франків заборгованості по нарахованих відсотках та підвищених відсотках, 417 589,16 грн. інфляційних витрат, 50 110,70 грн. трьох відсотків річних.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 599 ЦК України та виходив з того, що у звязку невиконанням відповідачами наявного судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором у Банку виникло право на стягнення передбачених цим договором відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій у вигляді підвищених відсотків та трьох відсотків річних за невиконання зобовязання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат, місцевий суд врахував, що індекс інфляції застосовується до грошової одиниці України гривні, а оскільки прострочення грошового зобовязання за кредитним договором між сторонами виконане в іноземній валюті, то інфляційні кошти за умовами ч.2 ст. 625 ЦК України не підлягають до задоволення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Основні критерії належності виконання містяться у ст. 526 ЦК України, відповідно до якої належно виконаним буде вважатися зобов'язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належне виконання також включає в себе виконання зобов'язання належними сторонами, в обумовлені строки, в погодженому або визначеному місці тощо. Неналежно проведене виконання не припиняє зобов'язання, а лише тягне за собою покладення на боржника нових обов'язків, які становлять міри цивільно-правової відповідальності (відшкодування збитків, стягнення неустойки тощо).

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК.

Оскільки зобовязання за основним договором не припинені, рішення суду не виконане, то вимоги про стягнення заборгованості по відсотках та підвищених відсотках підлягають до задоволення в межах строку позовної давності за період з 10.07.2012 року по 10.07.2015 року (дата звернення до суду з даним позовом).

Розрахунком заборгованості за кредитним договором кредитним договором № 019-2008-368 від 22.02.2008 року, проведеним Банком на вимогу апеляційного суду станом на 23.12.2016 року, визначено суму заборгованості ОСОБА_5 перед Банком:

- за відсотками за період з 10.07.2012 року по 10.07.2015 року в сумі 16 669 швейцарських франків 80 сантимів;

- за підвищеними відсотками за період з 10.07.2012 року по 10.07.2015 року в сумі 3 861 швейцарський франк 91 сантим.

Даний розрахунок відповідачем не спростований, а тому судом приймається як достовірний.

Позовна вимога ПАТ «Універсал Банк» про стягнення трьох відсотків річних від суми прострочення є необґрунтованою та до задоволення не підлягає з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу даної норми вбачається, що відшкодування трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов"язання можливе в тому випадку, якщо договором між сторонами (або законом) не передбачено іншого розміру відсотків за порушення виконання зобовязання.

Умовами кредитного договору № 019-2008-368 від 22.02.2008 року між сторонами передбачено сплату процентів за користування кредитом в розмірі 9,95% річних «базова процентна ставка» (п. 1.1.).

За користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 29,85% річних «підвищена процентна ставка». Розмір під підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Під терміном «прострочена сума основного боргу» сторони розуміють суму кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на певну дату не повернена останнім до кредитора у терміни її погашення згідно умов договору (п.1.1.1. договору).

Таким чином, договором між сторонами передбачено інший розмір процентів, ніж передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання зобовязання, котрий стягнуто судом з боржника на користь кредитора., а тому вимога про стягнення трьох відсотків річних є неправомірною та суперечить положенням, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення.

Що стосується позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» про стягнення інфляційних втрат, то вони до задоволення не підлягають, а відповідний висновок місцевого суду про відмову в їх стягненні є законним та обґрунтованим.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі № 6-36736). Тому норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене в гривні.

Частина 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється тільки на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природи грошового зобовязання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції.

Виходячи з того, що кредитний договір між сторонами був укладений в іноземній валюті, підстави для задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат відсутні.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на те, що при вирішенні спору припущені помилки в застосуванні норм матеріального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про задоволення апеляційної скарги із скасуванням оскаржуваного рішення та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рахунок 2428, МФО 322001, заборгованість за відсотками за кредитним договором № 019-2008-368 від 22.02.2008 року за період з 10.07.2012 року по 10.07.2015 року в сумі 16 669 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят девять) швейцарських франків 80 сантимів.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рахунок 2428, МФО 322001, заборгованість за підвищеними відсотками за кредитним договором № 019-2008-368 від 22.02.2008 року за період з 10.07.2012 року по 10.07.2015 року в сумі 3 861 (три тисячі вісімсот шістдесят один) швейцарський франк 91 сантим.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобовязання за кредитним договором № 019-2008-368 від 22.02.2008 року та інфляційних витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Гордійчук С.О.

ОСОБА_8