Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 лютого 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що їм належить квартира АДРЕСА_1. В квартирі зареєстровані та проживають позивачі. Відповідач по справі не проживає в зазначеній квартирі більше двох років, що підтверджується актом № 2 від 26 серпня 2016 року. Речі відповідача в квартирі відсутні, витрати по утриманню квартири відповідач не несе. Враховуючи зазначене, позивачі просять суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачі не з'явилися, про місце час та дату розгляду справи повідомлені належно, подали до суду, через канцелярію суду заяви, в яких просять слухати справу без їхньої участі, позов підтримують в повному обсязі, на задоволенні позову наполягають, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність на адресу суду не надходило, і тому суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином.

Так, судом встановлено, що позивачам та ОСОБА_4 в рівних частках на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 28130 від 17 січня 2000 року. 29 грудня 2014 року ОСОБА_4 помер, а його частку в квартирі успадкувала позивач по справі ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, НОМЕР_1. Позивачі по справі на підставі вказаних документів є співвласниками даної квартири.

Як вбачається з Довідки про місце проживання та склад сім'ї № 3213 від 15 вересня 2016 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, позивачі та відповідач зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач не користується вказаним житловим приміщенням та не проживає в ньому з 2014 року. Вказане житло відповідач не утримує, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не займається, утриманням вказаної квартири та оплатою комунальних послуг займаються лише позивачі.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР члени сім»ї власника будинку (квартири) зобов»язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім»ї власника зобов»язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території по проведенню ремонту.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3, не бере участі у витратах по утриманню квартири, оскільки про такі витрати відповідача докази відсутні.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Згідно ст.156 ЖК УРСР, припинення сімейних відносин з власником не позбавляє права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, він не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідно до Акту про фактичне проживання громадян, які мешкають у квартирі АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_3 не проживає у вказаній квартирі з травня 2014 року, тобто понад один рік.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, крім іншого, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи, що відповідач понад один рік не проживає у квартирі позивачів, та те, що її речі в ній відсутні, що доказів того, що відповідач утримує дану квартиру, та займається оплатою житлового приміщення та комунальних послуг до суду не надано, суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачів, понесені ними судові витрати, а саме: 551,20 грн. судового збору та додаткові судові витрати на публікацію оголошення у пресі в розмірі 410,00 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. 72, 150, 156 ЖК УРСР, ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 10, 60, 79, 88, 212-215, 224, 225, 228, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2, понесені ними судові витрати в розмірі 961,20 грн., тобто по 480,60 грн. на користь кожного з них.

Рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя О. В. Жарікова