10 січня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Леньо С.І
з участю секретаря Станько Р.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс» про зобов'язання до вчинення дій, -
В обґрунтування позовних вимог покликались на те, що 26.12.2012р. між ТОВ «СП Галтекс» та відповідачем укладено договір про надання кредиту № КЮ-АН-2016206 на суму 647 000 грн. з обов'язком повернення коштів не пізніше 25.12.2015р. та платою за користування кредитними коштами 26,99 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з однієї сторони, та ПАТ «Дельта Банк» з другої сторони укладено договір іпотеки від 26.12.2012р., предметом якого є житлова квартира АДРЕСА_1 загальною площею 102,9 кв.м. та вартістю, узгодженою сторонами на рівні 1 295 513 грн. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, рішенням Господарського суду Львівської області від 08.12.2015р., залишеним без змін постановою Львівської апеляційного господарського суду від 16.02.2016р., стягнуто з боржника заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 161 066,89 грн., яка фактично була погашена боржником добровільно 13.04.2016р. В подальшому, у зв'язку з добровільним виконанням боржником рішення суду про стягнення заборгованості, рішенням Личаківського районного суду м. Львова 01.06.2016р. відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважали, що сума заборгованості, яка встановлена судовим рішенням є безспірною і оскільки вона погашена добровільно, кредитний договір є припиненим. Відповідно, вважали припиненим іпотечний договір, що укладений в якості забезпечення виконання основного зобов'язання.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11.11.2016р. в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», третя особа ТОВ «СП Галтекс» про зобов'язання до вчинення дій відмовлено.

Вказане рішення оскаржено в апеляційному порядку, в результаті чого матеріали справи направлено до Апеляційного суду Львівської області.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 12.12.2016р., відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України, матеріали справи повернуті до Личаківського районного суду м. Львова для ухвалення додаткового рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1

В судове засідання учасники процесу не з'явились, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Від позивачів та представника третьої особи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача причин неявки не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України їх присутність не є обов'язковою.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до суду також зверталась позивач ОСОБА_1 Згідно з договором про надання юридичної допомоги від 05.11.2015р. (а.с.17), інтереси останньої представляв адвокат Довбак О.Я., який брав участь у розгляді справи та з приводу захисту інтересів ОСОБА_1 надавав відповідні пояснення на обґрунтування позову. Незважаючи на це, в резолютивній частині рішення зазначено про відмову в задоволенні позовних вимог лише позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення.

Судом встановлено, що 26.12.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «СП Галтекс» укладено кредитний договір № КЮ-АН-2016206 на суму 647 000 грн. з обов'язком повернення коштів не пізніше 25.12.2015р. та платою за користування кредитними коштами 26,99 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 26.12.2012р., предметом якого є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 102,9 кв.м. (а.с.7-10).

Квартира належить позивачам, в тому числі ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 15.03.2004р. (а.с.11).

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором від 26.12.2012р., рішенням Господарського суду Львівської області від 08.12.2015р. (а.с.61-67), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. (а.с.68-75) стягнуто з ТОВ «СП Галекс» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 161 066,89 грн., 2824,60 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 141,23 грн. - три відсотки річних від суми простроченого кредиту, 62 598,40 грн. заборгованості за процентами, 14 402,90 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів, 733,45 грн. - три відсотки річних від суми прострочених процентів, 7764 грн. - штрафу.

Відповідно до змісту вступної частини вказаного рішення Господарського суду Львівської області, предметом спору було стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 282 048,13 грн. Позовну заяву господарським судом прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено до судового розгляду ухвалою від 04.09.2015р.

Постановою державного виконавця від 20.05.2016р. виконавче провадження, щодо виконання вказаного рішення закінчено у зв'язку з його виконанням в добровільному порядку (а.с.77), що згідно квитанцій № 39 та № 40 мало місце 14.04.2016р.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.06.2016р. (а.с.13-16) відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Одночасно, відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки від 26.12.2012р.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Верховний Суд України на основі аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, під час розгляду цивільної справи № 6-1252цс16 в постанові від 21.09.2016р. сформулював правовий висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.97, 98-101), її загальний розмір станом на 06.10.2016р. становить 370 335,23 грн. Така заборгованість по факту включає в себе штрафні санкції, нараховані у зв'язку з неналежним виконанням боржником грошового зобов'язання, а також проценти в якості плати за користування кредитними коштами. Періодом нарахування цієї заборгованості є в тому числі період, що передував фактичному виконанню рішення господарського суду - 14.04.2016р.

За таких обставин справи, суд не може погодитись з доводами позивачів про те, що основне зобов'язання слід вважати припиненим, адже право вимоги кредитора існує не до моменту ухвалення судового рішення, а до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання, з чим закон пов'язує його припинення. До моменту фактичного виконання боржник зобов'язаний сплатити кредитору проценти за користування кредитними коштами та відшкодувати збитки (неустойку), завдані прострочення виконання. В розумінні ст. ст. 509, 526, 599 ЦК України, належним виконанням грошового зобов'язання слід вважати повернення не лише боргу, але й відшкодування збитків (неустойки). Іпотека, маючи похідний характер, залежний від основного зобов'язання зберігає свою дію до його фактичного припинення, тобто до виконання, проведеного належним чином.

Висловлена під час розгляду справи позиція представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Довбака О.Я. про те, що відповідача як юридичної особи не існує на даний час у зв'язку із запровадженням ліквідаційної процедури, не спростовує висновків суду, адже як зазначено в ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону, ліквідацією банку визнається процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства

За змістом ч. 2 ст. 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Покликання на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.06.2016р. (а.с.13-16) про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як на одну з підстав позовних вимог ОСОБА_1 слід вважати помилковим, оскільки за мотивами цього рішення в задоволенні позову відмовлено виключно з тих підстав, що порушення основного зобов'язання не завдало істотних збитків іпотекодержателю (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»). Одночасно, в цьому рішенні також зазначено про те, що розмір грошового зобов'язання є істотно меншим ніж обраховано банком, однак жодним чином не спростовано самого факту існування заборгованості.

Як зазначено в рішенні Господарського суду Львівської області від 08.12.2015р. (а.с.61-62), представником позивача 08.12.2015р. подано до цього суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої станом на 01.12.2015р. загальна сума заборгованості становить 475 028,70 грн. Через процесуальні порушення така заява повернута банку, однак вказана обставина жодним чином не позбавляє кредитора права на стягнення штрафних санкцій, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання.

Суд не ставить під сумнів ту обставину, що заборгованість за тілом кредиту є погашеною, однак чинний ЦК України, а зокрема ст. ст. 551 ч. 3, 616 ч. 2 надають суду право лише зменшити розмір збитків та неустойки, і не дають права повністю звільнити боржника від обов'язку їх сплати. Обов'язок сплати процентів, що по факту, є винагородою кредитора за користування кредитними коштами зберігається до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, не знайшовши підстав, які свідчать про повне виконання боржником основного зобов'язання та про його припинення, в суду відсутні правові підстави визнати припиненим похідне зобов'язання за іпотечним договором і тому, вказану вимогу позивача ОСОБА_1 слід залишити без задоволення. Інші позовні вимоги, які є похідними від основної в такому випадку також слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 220 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Доповнити рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс» про зобов'язання до вчинення дій.

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «СП Галтекс» про зобов'язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С.І