Справа №490/5532/16-ц 25.01.2017 25.01.2017 25.01.2017
Провадження №22-ц/784/275/17
Справа №490/5532/16ц
Провадження № 22ц/784/275/17 Головуючий у 1-ї інстанції Гуденко О.А.
Категорія 21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

25 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2016 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, і заявою про уточнення його підстав, та просила про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між сторонами 7 жовтня 2013 року з підстав, передбачених статтею 229 ЦК України, внаслідок допущеною нею помилки щодо природи правочину та прав і обов'язків сторін.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено, та ухвалено про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 7 жовтня 2013 року між сторонами, недійсним з підстав, передбачених ст. 229ЦК України. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення ним норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що при вчинені договору дарування квартири, вона помилялася щодо природи цього договору, прав та обов'язків сторін, що має істотне значення, оскільки продовжила проживати у спірній квартирі, яка є її єдиним житлом, та передав квартиру у власність відповідачу, сподівалася на умови її довічного утримання як людини похилого віку.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно зі статтею 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Під помилкою у цьому випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на волевиявлення особи, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

За правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені ним у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі №6-202цс15, від 11 листопада 2015 року у справі №6-112цс15, від 2 грудня 2015 року №6-2087цс15 і від 27 квітня 2016 року у справі №6-372цс16, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування.

При вирішені справи судам необхідно встановити, чи продовжує проживати позивач у спірному будинку, чи відбулася фактична передача будинку згідно з умовами договору дарування (зокрема передача ключів), чи здійснює позивачка особисто оплату комунальних послуг. З'ясування зазначених обставин та їх належна оцінка мають значення для вирішення питання про те, чи дійсно позивач мала на меті безоплатну передачу відповідачу свого будинку у власність на противагу її тверджень про те, що спірний будинок є її єдиним місцем проживання.

Судом установлено, що ОСОБА_2, укладаючи оскаржуваний договір дарування, мала на меті, що вона залишиться проживати у своєї квартирі, після її відчуження на користь відповідача ОСОБА_4, який буде допомагати у догляді за нею та її житлом. Після укладення договору, позивачка залишилася проживати у квартирі, яка є її єдиним житлом, сплачувала за нього комунальні платежі, ключі від квартири відповідачу не передавала, та, зважаючи на свій похилий вік та стан здоров'я, очікувала від позивача допомогу. Зобов'язання відповідача про надання допомоги дарувальнику як до укладення угоди, так і після, підтверджуються його особистими поясненнями, наданими у суді, та показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувана угода є недійсною з підстав, передбачений статтею 229 ЦК України.

Посилання відповідача на мотиви укладення позивачкою оспорюваного правочину, та його оспорювання у судовому порядку, не мають правового значення для вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для визнання угоди недійсною.

Доводи представника відповідача в апеляційної скарзі щодо обізнаності позивачки у природі укладеного нею правочину, у зв'язку з можливістю відрізнити договір дарування від договору довічного утримання, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, так як усі з'ясовані обставини справи, яким дана належна оцінка судом першої інстанції, свідчать про те, що правовою метою укладення спірного договору була передача власником свого майна у власність іншої особи з очікуванням отримання від угоди взаємною вигоди, подальшого проживання у спірній квартирі, яку позивачка утримувала сама як єдине належне їй майно, та сподівалася на надання їй відповідачем допомоги.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не спростовують обґрунтованих висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення. В зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді