БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1856/17, cправа № 361/2405/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» серпня 2017 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі - Харченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» про зобов'язання здійснити нарахування заробітної плати та її стягнення,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить зобов'язати комунальний заклад Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» вчинити певні дії, а саме нарахувати йому за весь час вимушеного прогулу заробітну плату з 01 лютого 2017 року по день видачі трудової книжки

14 квітня 2017 року; стягнути із комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на свою користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 01 лютого 2017 року по день видачі трудової книжки - 14 квітня

2017 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що із 30 серпня 2013 року працював лікарем центру невідкладної допомоги в м. Києві. У подальшому 06 грудня 2016 року прийнятий на роботу по сумісництву на посаду лікаря відділення невідкладної допомоги у комунальний заклад Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги»з умовою переоформлення на повну ставку після звільнення у місті Києві. 04 січня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про прийняття на роботу на повну ставку. Разом з тим, без жодних пояснень не був прийнятий на основну роботу. У період з грудня 2016 року по січень 2017 року за проханням керівника комунального закладу працював на повну ставку. Вважає, що з 04 січня 2017 року він уже не працював за сумісництвом, оскільки був звільнений із роботи за основним місцем роботи. 14 квітня 2017 року він звільнився із роботи за власним бажанням. У день звільнення, відповідач ознайомив його із наказом про звільнення та вручив трудову книжку. Разом з тим, повний розрахунок по заробітній платі зроблений не був.

Дії відповідача вважає незаконними і такими, що порушують його права та інтереси.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2

й ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, так як позивач працював за сумісництвом на посаді лікаря відділення невідкладеної медичної допомоги та отримував заробітну плату за фактично виконану роботу.

Заслухавши пояснення позивача, його представників, заперечення представника відповідача, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» № 339-к від

01 грудня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на посаду 0,5 ставки лікаря невідкладеної допомоги Броварського РЦПМСД (зовнішнє сумісництво) з 06 грудня 2016 року. Підстава: заява ОСОБА_1 від 29 листопада 2016 року.

Наказом комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» № 108 від 14 квітня 2017 року ОСОБА_1 лікаря відділення невідкладеної допомоги (зовнішнього сумісника) звільнено із роботи відповідно до статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

На підставі наказу комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 08 лютого 2017 року здійснено оплату за фактично відпрацьований час працівникам відділу невідкладної допомоги у тому числі ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що за грудень 2016 року позивачу нарахована та виплачена заробітна плата за 3,5 робочих зміни у розмірі - 3 097 грн. 08 коп.; за січень 2017 року за 3,5 робочих змін у розмірі - 4 574 грн. 11 коп.; у період з 01 лютого 2017 року по 14 квітня 2017 року ОСОБА_1 не відпрацьовано жодної зміни. За квітень 2017 року позивачу нарахована та виплачена компенсація за 4 дні невикористаної відпустки у розмірі - 511 грн.

41 коп.

Відповідно до службових записок медичної сестри відділення невідкладеної допомоги ОСОБА_5 від 28 та 31 березня 2017 року лікар ОСОБА_1 не з'являвся на роботу протягом лютого-березня 2017 року без відомих причин. Зі службової записки від 31 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 не був табельований за період з лютого по березень 2017 року, так як не приносив графіка з основного місця роботи.

03 квітня 2017 року інспектор із кадрів комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Березовська Н.М. повідомила головного лікаря закладу Дементьєву І.А. про не вихід ОСОБА_1 на роботу впродовж лютого-березня 2017 року, що вважається порушенням трудової дисципліни.

10 квітня 2017 року складено комісійний акт про відсутність на роботі (робочому місці) працівника комунального закладу Броварської районної ради «Броварський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_1 протягом лютого і березня 2017 року та по день складення акту 10 квітня 2017 року. Із вказаним актом ОСОБА_1 був ознайомлений

14 квітня 2017 року.

Відповідно до статті 102-1 КЗпП України, статті 19 Закону України «Про оплату праці» та пункту 5 Положення № 43 від 28 червня 1993 року працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року

№ 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Для роботи за сумісництвом згоди адміністрації за місцем основної роботи не потрібно.

Пункт 2 цієї постанови КМУ передбачає, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу.

Відповідно до пункту 12 Положення №43 від 28 червня 1993 року відповідальність за порушення порядку прийняття на роботу за сумісництвом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №245 від 03 квітня 1993 року покладається на власника або уповноважений ним орган державного підприємства, установи, організації, що приймає працівника на роботу за сумісництвом.

Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на його безпідставність. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем, працював на посаді 0,5 ставки лікаря невідкладеної допомоги за сумісництвом. Оплата праці позивача за сумісництвом відповідно до вимог закону здійснювалася на фактично виконану роботу. При розгляді даної справи по суті позивач у порядку статті 60 ЦПК України не довів, а суд не встановив обставин, що у період з 01 лютого 2017 року по 14 квітня 2017 року він фактично виконував роботу лікаря невідкладної допомоги. При ознайомленні із вищевказаним актом від 10 квітня 2017 року позивач зазначив, що не був допущений до роботи, отже фактично у такий спосіб останній підтвердив, що у спірний період роботу не виконував. З питань не допущення до виконання роботи та оскарження дій посадових осіб ОСОБА_1 до адміністрації закладу та інших органів, яким надано законом повноваження щодо контролю за дотриманням законодавства про працю не звертався. При розгляді даної справи по суті позивач, наведених відповідачем заперечень не спростував. Правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

Керуючись статтями 88, 212 - 215 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин