Справа № 214/4579/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді Щеняєвої І.Б.,

при секретарі Фастовець Ю.Ю.

за участю:

позивача ОСОБА_1В

відповідача ОСОБА_2І

відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за: позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просить усунути йому перешкоди у праві розпорядження його приватною власністю - квартирою за адресою м. Кривий Ріг, мкр-н Сонячний, 44/43, шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що йому на підставі договору дарування належить двокімнатна квартира за адресою: м. Кривий Ріг, мкр-н Сонячний, 44/43. Договір дарування був укладений у період перебування його у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від шлюбу має двох повнолітніх дітей : ОСОБА_3 та ОСОБА_3 25.10.2006 року він розірвав шлюб зі своєю дружиною. На даний час в спірній квартирі проживає ОСОБА_2І зі своїм співмешканцем, незважаючи на те, що співмешканець ОСОБА_2І має в своїй власності квартиру. Починаючи з 2014 року у його квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, мкр-н Сонячний, 44/43 не проживають члени його сімї сини ОСОБА_3 , ОСОБА_3, вони дорослі і ведуть самостійне, окремо від батьків життя.

Позивач вимушений звернутися до суд за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, суду пояснив, що у нього не має доступу до квартири, він не може забрати документи та інші речі які йому належать на праві власності. Зазначає, що колишньою дружиною не проживає разом більше 10 років, сини також живуть окремо. Коли він намагався зайти до квартири на нього написали заяву до дільничного, крім того, йому погрожували по телефону. Ключів від квартири він немає, не може проживати разом з колишньою дружиною та її співмешканцем, тепер він має іншу дружину та бажає розпорядитись своєю власністю обміняти житло на інший район. Позивач вказав що в свою квартиру без свідків зайти не може, бо з родиною склались напружені відносини, просив суд надати можливість реалізувати його право на власність.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що вона не має іншого житла, батько позивача подарував йому квартиру коли вона була у шлюбі.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позиву, суду пояснив, що він не забороняє батькові користуватись квартирою, він і його брат ОСОБА_4, постійно проживають в даній квартирі. Хоча його брат має дружину, проте він з нею не живе, а живе разом з матірю та з ним в спірній квартирі. Останній час брат перебував в АТО. Відповідач звертає увагу на те що, в нього також є сімя, проте дружина з дітьми проживає окремо, а він мешкає разом з матірю в батьківській квартирі.

Відповідач ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутні, в задоволенні позову просив відмовити.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, надані сторонами, встановив наступні обставини справи та визначив відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Житлового Кодексу УРСР та нормами ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 25 жовтня 2006 року було розірвано шлюб, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 527 ( а.с.9).

На підставі договору дарування від 03.11.2000 року серії АВН № 009578, ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар двокімнатну квартиру, розташовану на другому поверсі житлового будинку площею 29.4 кв.м., загальною площею 48.5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; право власності позивача зареєстровано Криворізьким БТІ 01.12.2000 р. (а.с. 11 та на звор.)

Згідно акту від 10.08.2016 року, складеного мешканцями буд. 44 в мікр. Сонячний в м. Кривий Ріг, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. не проживають в квартирі 43 буд. 44 в мікр. Сонячний в м. Кривий Ріг з 2014 року (а.с.12).

З військового квитка ОСОБА_3 серії А.В № 131542,виданого 14.08.2014 року, вбачається що останній зарахований до команди № 3116 , був призваний до військової служби у звязку із мобілізацією з 14.08.2014 р. по 24.07.2015 р., звільнений в запас ( а.с.29-32)

Згідно довідки від 30.04.2015 року № 385 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції. Забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України солдат ОСОБА_3 в період з 05.03.2015 брав участь в антитерористичній операції в Луганській області, Поласнянського району, с. Нижнє-1. Відповідно довідки ВЧ 3017 від 01.12.2014 р. ОСОБА_3 з 16.11.2014 р. знаходився у службовому відрядженні в АТО ( а.с. 34)

Відповідно до акту від 03.10.2016 року, складеного мешканцями буд. 44 в мікр. Сонячний в м. Кривий Ріг, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. проживають в квартирі 43 буд. 44 в мікр. Сонячний в м. Кривий Ріг .(а.с.35).

З клопотання відповідача ОСОБА_4 та додатків до нього вбачається що останній є студентом Вищої міжнародної школи комунікації, політології і стосунків, яка знаходиться у республіці Польща, м. Варшава, та на час навчання проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 36.

Суд розглянувши справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку , що в задоволенні позову слід відмовити мотивуючи своє рішення наступним чином.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом.

Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.1. ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З висновків Верховного Суд України, зроблених у справі № 6-24089св06 від 31.03.2007 року вбачається, що в разі виникнення спору між власником житла і членами його сім*ї суди повинні врахувати, що право члена сімї на користування житлом є сервітутним, у звязку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. На переконання Верховного Суду України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сімї, понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім'ї власника житла з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.

Так, під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3, з 16.11.2014 року знаходиться в службовому відрядженні в зоні проведення антитерористичної операції у звязку із мобілізацією (а.с.34), ОСОБА_4 на разі є студентом Вищої школи комунікації, політології і стосунків, яка знаходиться у республіці Польща, в м. Варшава. (45;48-51), тому посилання позивача як на підставу позову непроживання в спірній квартирі його синів з 2014 року без поважних причин, є безпідставним, та не береться судом до уваги.

Стосовно, визнання такою що втратила право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 з підстав розвівання шлюбу між нею та позивачем, суд зазначає наступне, що відповідно до приписів ст. ст. 9. 156,157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин із власником ( власниками) квартири не позбавляє колишніх його (їх) сімї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього житлового приміщення. Щодо відсутності ОСОБА_2 в спірному житловому приміщенні відомості відсутні.

Суд не бере до уваги як доказ, акт складеного мешканцями буд. 44 в мікр. Сонячний в м. Кривий Ріг від 10.08.2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4. не проживають в квартирі 43 буд. 44 в мікр. Сонячний в м. Кривий Ріг з 2014 рок, оскільки даний доказ спростовується поясненнями відповідачів та іншими доказами з матеріалів справи.

Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення, невизнання чи оспорювання його прав як власника з боку відповідачів. Також позивачем не доведено і факту вчинення перешкод у користуванні майном з боку відповідачів, оскільки позивач зазначив що не має на меті проживати в квартирі, перешкодами, на його думку, є обставина, що він не може обміняти своє житло на інший район міста. Проте, доказів на підтвердження такого факту суду не надано, тому ці твердження суд вважає припущенням.

Таким чином, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в повному обсязі за його недоведеністю.

В звязку з відмовою в позові судові витрати суд покладає на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 319, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 150 156, 157 ЖК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційному суді Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя І.Б. Щеняєва