Категорія 55Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Центральної виборчої комісії України про стягнення середнього заробітку та інших виплат,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Центральної виборчої комісії (далі ЦВК) про стягнення середнього заробітку та інших виплат, посилаючись на те, що він у період з 27 листопада 2009 року по 22 грудня 2009 року працював на посаді секретаря ОВК ТВО № 11 на виборах Президента України 17 січня 2010 року.

Постановою ЦВК № 532 від 22 грудня 2009 року його звільнено з посади. Однак у день звільнення позивачеві не було видано трудової книжки та не виплачено всі належні йому суми.

В звязку з цим позивач був змушений звернутись до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 лютого 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОВК ТВО № 11 на користь ОСОБА_2 заробітну плату у сумі 792 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені та видачі трудової книжки в сумі 1732,50 грн. (а.с. 29-30).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В березні 2010 року ОВК ТВО № 11 припинила свої повноваження, в звязку із чим позивача повідомлено, що його трудова книжка знаходиться у ЦВК.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 серпня 2010 року замінено сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 лютого 2010 року, прийнятого по справі за позовом ОСОБА_2 до ОВК ТВО № 11 про стягнення заробітної плати, виплат по лікарняному листу, середнього заробітку, відшкодувань за лікування, з ОВК ТВО № 11 на ЦВК (а.с. 17-19).

Зазначена ухвала Ленінського районного суду м. Вінниці ухвалами Апеляційного суду Вінницької області від 06 жовтня 2010 року (а.с. 20-21) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2010 року (а.с. 22-24) залишена без змін.

Позивач зазначає, що лише в жовтні 2013 року йому було виплачено борг із зарплати за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 лютого 2010 року. В звязку із цим позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 117 КЗпП України, тому просив суд стягнути з ЦВК на його користь середньомісячний заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 23 грудня 2009 року по 22 квітня 2011 року в сумі 15 840 грн. та за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2010 року по 12 жовтня 2016 року на суму 67 320 грн., а також 31 591,1 грн. компенсації втрати коштів внаслідок інфляції, 50 000 грн. моральної шкоди за тривале порушення трудових прав, 500 грн. в відшкодування понесених витрат та 1500 грн. витрат на юридичну допомогу, а всього разом на суму 166 751 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Центральної виборчої комісії про стягнення середнього заробітку та інших виплат закрито (а.с. 188).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції скаржник позивач у справі ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача у справі Центральної виборчої комісії в судове засідання до суду апеляційної інстанції не зявився, надіслав на адресу суду письмові заперечення на апеляційну скаргу та просив розглядати справу без його участі, тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду від 01 грудня 2016 року - скасуванню з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини щодо роботи членів окружних і дільничних виборчих комісій з виборів Президента України виникають в сфері публічно-правових відносин, а тому дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки встановлено, що при вирішенні питання про закриття провадження у справі, судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та статті 3 ЦПК України розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суддя своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із статтею 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч.1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Отже, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від справ адміністративної юрисдикції є одночасно характер спірних правовідносин та суб'єктний склад такого спору.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції на зазначенні положення закону уваги не звернув та не врахував, що юрисдикція спору визначається за сукупністю критеріїв.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 в листопаді 2014 року звертався із даним позовом і в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 вересня 2016 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Центральної виборчої комісії про стягнення середньомісячного заробітку, компенсації за дні невикористаних відпусток, компенсації втрати коштів внаслідок інфляції, позивачу розяснено, що розгляд даної справи віднесений до компетенції суду цивільної юрисдикції. Мотивуючи своє рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що робота у виборчій комісії в цілому та на посаді її секретаря, зокрема, не є проходженням особою публічної служби, тому даний спір стосується трудових відносин і не належить до категорії спорів, що підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про закриття провадження, зазначене судове рішення до уваги не взяв, та фактично перекрив позивачеві доступ до правосуддя.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VІ).

Крім того, як вбачається з копії Ухвали Верховного Суду України від 20 грудня 2016 року, наданої позивачем у судовому засіданні, Верховним Судом України відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Центральної виборчої комісії про стягнення середньомісячного заробітку, компенсації за дні невикористаних відпусток, компенсації втрати коштів внаслідок інфляції для перегляду Верховним судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 вересня 2016 року.

Цією ж ухвалою дано доручення членам Науково-консультативної ради при Верховному Суді України за адміністративно-правовою спеціалізацією підготувати науковий висновок щодо норм права, які на думку заявника, неоднаково застосовані судом касаційної інстанції у даній справі у строк до 23 січня 2017 року.

За таких обставин, колегією суддів встановлено, що висновок суду першої інстанції про віднесення даного спору до компетенції адміністративної юрисдикції є передчасним, а ухвала суду першої інстанції про закриття провадження не відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а тому є підстави для її скасування з передачею даного питання про закриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 303, 304, 307, 311, 313-317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 рокускасувати та передати дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_3

Судді : /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом: