Провадження № 2/359/510/2017
Справа № 359/8213/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом малолітнього та невиконання рішень суду, -

В С Т А Н О В И В :
24.10.2016 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з даним позовом до відповідача ПАТ «Київенерго», в якому просить суд: стягнути з відповідача на його користь витрати на оздоровлення у загальній сумі 8990 гривень, а також заподіяну позивачу моральну шкоду у сумі 10000 гривень (а.с.1-4).

Свої вимоги позивач обґрунтовував наступним. В 1968 році, у 6 років йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що належить відповідачу, внаслідок чого позивач став непрацездатним інвалідом 2 групи з дитинства (довічно). Згідно з рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року відповідача визнано винним у заподіянні шкоди малолітній особі та визнано право позивача на відшкодування шкоди в зв`язку з каліцтвом згідно ст. 462 ЦК УРСР. Посилаючись на вимоги ст.1199 ЦК України (ст.462 ЦК УРСР) ст.1167 ЦК України, позивач стверджує, що уразі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. А також зазнає, що 3 вересня 2016 року він звернувся до відповідача з клопотанням, в якому просив відшкодувати витрати на сплату річного абонемента на отримання спортивно-оздоровчих послуг. Своє клопотання обґрунтував тим, що внаслідок отриманого каліцтва, має потребу у частковій реабілітації наслідків отриманої електротравми, та надав лист ТОВ «Спорт-Фокс», в якому позивачу гарантувалося надання оздоровчих послуг в спеціально пристосованому та адаптованому для потреб інвалідів спортивно-оздоровчому закладі, який повністю відповідає нормам Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалід в Україні». Позивач також стверджує, що відповідно до висновку Бориспільської районної лікарні від 01 вересня 2016 року встановлено, що він за станом здоров`я потребує обмеженого ступеню спортивно-оздоровчих навантажень, спеціальних оздоровчих програм для інвалідів та відвідування спеціально обладнаного і адаптованому для користування інвалідами басейну. Своє відмову у відшкодуванні завданої шкоди відповідач обґрунтував тим, що не зобов`язаний відшкодовувати зазначені витрати позивача на оздоровлення і реабілітацію. Позивач стверджує, що, в зв`язку з тим, що відповідач відмовився відшкодувати витрати на спортивно-оздоровчі послуги, які можуть бути надані йому ТОВ «Спорт-Фокс», у спеціально пристосованому для потреб інвалідів закладі, позивач змушений вкотре вживати додаткових заходів та зусиль по організації свого лікування і оздоровлення та був змушений знову звертатися до суду за захистом свого порушеного права та відшкодування завдано шкоди. Протиправні дії відповідача порушують його права, що завдає інваліду душевних страждань, життя в злиднях,змушують позивача вживати додаткових зусиль та заходів в організації життя, лікування, оздоровлення, засобів пересування, нормльного харчування, догляду, та призводить до тяжких моральних травм, принижує людську гідність, що не може не позначатись на психологічному стані, та завдає позивачу тяжких моральних страждань. Позивач також зазначає, що, не маючи достатньо коштів, змушений брати значні суми в борг та обмежувати себе у харчуванні, реабілітації та лікуванні, що негативно впливає на процеси реабілітації наслідків, завданої каліцтвом шкоди. Перебування позивача у постійному стресовому стані, вже призвело після звернення до суду за захистом порушеного права, 19.03.2016 року до інфаркту міокарду. В нього складається враження, що відповідач навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків, зумисно затягуючи судові розгляди справ на роки, щоб уникнути виконання рішень суду і не сплачувати йому в належний строк відповідні платежі.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, пояснив, що його право на відшкодування шкоди встановлено Залізничним судом м.Київа у 2001 році, він має потребу у лікувальній фізкультурі. Він вважає образливою пропозицію відповідача відвідувати їх басейн, оскільки не має потреби купитися, а йому потрібні спеціально облаштований басейн для потреб інвалідів. Він вже проходив судово-медичну експертизу, яка встановила, що він потребує лікування, а також отримав довідку у головного лікаря, що йому рекомендовано відвідувати басейн, надання інших доказів вважає непотрібним, що відповідач має доводити протилежне, а суд має ухвалити рішення на підставі наданих ним доказів, які він вважає достатніми.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, оголосила подані до суду письмові заперечення (а.с.28-29), за змістом яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не вбачає підстав для задоволення позову. Рішенням Залізничного районного суду м.Києва від 09.07.2001 року зобов`язано ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік, у період з червня по вересень, лікування у медичних закладах та компенсації на придбання ліків. Як стверджує відповідач, із судового рішення вбачається, що ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не має обов`язку відшкодовувати спортивно-оздоровчі послуги, в тому числі і користування басейном у фітнес-клубі «Sport Life». Щодо наданої позивачем довідки Бориспільської центральної районної лікарні , яка надана додана позивачем до позовної заяви, вони звертають увагу суду на роз`яснення Верховного Суду України, наведені у п.19 постанови Пленуму від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», а саме, якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону № 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. Представник відповідача зазначає, що з наданої позивачем довідки вбачається лише рекомендація для додаткового оздоровлення, а саме обмежений ступінь спортивно-оздоровчих навантажень та відвідування спеціально обладнаного басейну. За змістом поданих заперечень, представник відповідача зазначає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними. А також зазначає, що позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно твердженнями, що містяться в позові, які не відповідають дійсності, не надавши при цьому жодних доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та розмір її компенсації в сумі 10000 гривень.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ч.2 вказаної статті для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з ч.3 вказаної статті обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що у 1968 році, у віці 6 років позивач ОСОБА_1 з вини працівника відповідача (станом на 1968-1969 рік - Київська міська електромережа «Київенерго») отримав електротравму, яка потягла тяжкі тілесні пошкодження, що було встановлено рішенням народного суду Залізничного району м.Києва від 23 вересня 1969 року, який визнав за позивачем право відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою працездатності, по досягненню ним 15 років (продовжуючому навчання 18 років) (а.с.7-8).

Як вбачається з наданих позивачем письмових доказів, він в серпні 2016 року звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОРТ-ФОКС», яке своїм листом від 15.08.2016 повідомило позивачу, що фітнес-клуб «Sport Life» за адресою: АДРЕСА_1 , обладнаний з дотриманням чинного законодавства України тап має можливість надавати спортивно-оздоровчі послуги особам з інвалідністю, а також що, ТОВ «СПОРТ-ФОКС» впроваджено індивідуальну Клубну картку, категорії «Special» з обсягом та об`ємом послуг, які мають можливості споживати особи з інвалідністю, яка в тому числі передбачає відвідування басейну (а.с.13).

Крім того позивачем отримано у ТОВ «СПОРТ-ФОКС» рахунок на оплату №51 від 26 серпня 2016 року спортивно оздоровчих послуг на суму 8990 гривень (а.с.10)

За змістом долученої до матеріалів довідки, виданої головним лікарем Бориспільської центральної районної лікарні від 01.09.2016 №1504, вона видана позивачу в тому, що він є інвалідом 2 групи з дитинства перебуває під диспансерним наглядом у лікаря травматолога з діагнозом: 1.Ампутація правої верхньої кінцівки, на рівні в/ч плеча, 2. Різке порушення функцій лівої стопи, 3.Помірне порушення функцій правої стопи, 3) посттравматичне викривлення хребта, порушення функції опорно-рухового апарату. За наслідками перенесеної електротравми, в якості часткової реабілітації, постійно потребує лікувально-оздоровчих заходів під наглядом спеціалістів із застосуванням спеціальних спортивно-оздоровчих програм у відповідно пристосованих для потреб інвалідів спортивних закладах. Враховуючи тяжкість захворювання та обмежень функцій організму ОСОБА_1 можна рекомендувати обмежений ступінь спортивно-оздоровчих навантажень а також відвідування спеціально-обладнаного басейну(а.с.12).

03.09.2016 року позивач направив відповідачу ПАТ «Київенерго» рекомендований лист, отриманий відповідачем 05.09.2016, з проханням відшкодувати витрати на спортивно-оздоровчі послуги на загальну суму 8990 гривень, долучивши до звернення копії вищезазначених листа ТОВ «Сопорт-Фокс» від 15 серпня 2016 року та рахунку на оплату послуг №51 від 26 серпня 2016 року (а.с.9, 9-зворот).

Листом від 28 серпня 2016 року (а.с.11) директор з правового забезпечення ПАТ «Київенерго» Івлєва О.Г. від імені ПАТ «Київенерго» повідомила, що судовим рішенням ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не зобов`язано відшкодовувати спортивно-одоровчі послуги, в тому числі і користування басейном у фітнес-клубі «Sport Life», тому відсутні підстави для задоволення вимог щодо оплати коштів у розмірі 8990 гривень.

Одночасно в листі зазначено, що позивача запрошують безкоштовно відвідувати Спортивний комплекс «Київенерго» (вул.Пухівська, 1а м.Київ) на базі якого є сучасний басейн на 4 доріжки по 25 метри; роздягальні з душовими кабінками та спортивними тренажерами (а.с.11).

Сторонами визнано, що рішенням Залізничного районного суду м.Києва від 9 липня 2001 року, яке суду надано не було, відповідача було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік, у період з червня по вересень, лікування у медичних закладах та компенсації на придбання ліків.

Відповідно до п.4 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Після досягнення потерпілим чотирнадцяти років (учнем - вісімнадцяти років) юридична або фізична особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому також шкоду, пов`язану із втратою або зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати.

За змістом ч3 та 4 цієї статті, після початку трудової діяльності відповідно до одержаної кваліфікації потерпілий має право вимагати збільшення розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, виходячи з розміру заробітної плати працівників його кваліфікації, але не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

Якщо потерпілий не має професійної кваліфікації і після досягнення повноліття продовжує залишатися непрацездатним внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, завданого йому до повноліття, він має право вимагати відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п.19 Постанови Пленуму від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ( в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 08.07.1994; із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998; в редакції Постанови Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003),якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону № 1105-XIV («Про загально обов`язкове державне соціальне страхування»). Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду.
В підпункті «в» п.19 Постанови Пленуму також роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.
Враховуючи вищенаведені вимоги чинного цивільного законодавства, а також порядок доказування, визначений Цивільним процесуальним кодексом, потреба у додаткових витратах потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаних з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я, а також їх розмір, має встановлюватися належними і допустимими доказами.

Дослідженням наданих суду письмових доказів встановлено, що позивачем не доведено, що внаслідок отриманого ушкодження здоров`я він потребує спортивно-оздоровчих заходів, а саме відвідування басейну, в тому числі в зазначеному ним фітнес-клубі «Sport Life».

Як визнано сторонами, такі обов`язок відшкодування таких витрат не був покладений на відповідача зазначеними позивачем рішеннями Залізничного районного суду м.Києва.

З дослідженого судом висновку експертизи за матеріалами справи №131 від 20.11.2000, проведеної на підставі постанови Залізничного районного суду м.Києва від 24 жовтня 2000 року (а.с.30-33) вбачається, що комісією судово-медичних експертів та лікаря-консультанта встановлено, що після оперативних лікувань та аутодермопластики в місцях опіків на нижніх кінцівках утворилися келоїдні рубці стоп, які при запаленні, викликають у ОСОБА_1 потребу частого звернення за медичною допомогою. Навіть за умови вдалого підбору ортопедичного взуття та протезування правої верхньої кінцівки, він буде потребувати побутового та звичайного догляду (п.3). Якщо придбані лікарські засоби призначаються лікарем у зв`язку з перенесеними травмами та виниклими ускладненнями, то ОСОБА_1 має право претендувати на компенсацію їх вартості відповідачем (п.6).

Проте ані висновку судово-медичної експертизи, ані висновку МСЕК, ані призначення лікаря, якими було б визначено, що позивач за станом свого здоров`я потребує такого лікування (реабілітаційних заходів) як відвідування басейну, суду надано не було.

Так, за змістом ст.23 Закону України «Про реабілітації інвалідів в Україні» індивідуальна програма реабілітації інваліда розробляється відповідно до Державної типової програми реабілітації інвалідів для повнолітніх інвалідів - медико-соціальною експертною комісією, для дітей-інвалідів - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Визначення конкретних обсягів, методів і термінів проведення реабілітаційних заходів, які повинні бути здійснені щодо інваліда, дитини-інваліда, кошторис витрат за рахунок бюджетних коштів чи загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також контроль за виконанням індивідуальної програми реабілітації інваліда в межах своїх повноважень здійснюють медико-соціальні експертні комісії (лікарсько-консультаційні комісії лікувально-профілактичних закладів - щодо дітей-інвалідів), місцева державна адміністрація ,служби зайнятості, реабілітаційні установи, розпорядники відповідних коштів.

В тому числі передбачено, що Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, порядок її фінансування та реалізації затверджується Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст.24 Закону України «Про реабілітації інвалідів в Україні» передбачено, що відповідно до Державної типової програми реабілітації інвалідів можуть здійснюватися такі види реабілітаційних заходів щодо інвалідів, дітей-інвалідів:
- медичні, які передбачають медикаментозне лікування, відновлювальну терапію, реконструктивну хірургію, ендопротезування, забезпечення виробами медичного призначення, протезуванням, ортезуванням;
- фізичні, які передбачають відновлення, покращення, стабілізацію, координацію рухових дій, уміння користуватися протезами, ортезами та іншими технічними засобами реабілітації, що поліпшать самообслуговування, адаптацію інваліда, дитини-інваліда в суспільному житті;
- психологічні, які мають на меті психокорекцію якостей і функцій інваліда, його мотивації до життєдіяльності та праці, профілактику негативних психічних станів, навчання прийомів і методів психологічної саморегуляції;
- професійні, які передбачають сприяння у професійному навчанні і професійній адаптації;
- трудові, які передбачають раціональне працевлаштування і психологічну підтримку в процесі професійної адаптації до виробничих умов;
- соціальні, які передбачають соціально-побутову адаптацію і соціально-середовищну орієнтацію, соціальне обслуговування, забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення;
- психолого-педагогічні, які передбачають психологічну і педагогічну корекцію розвитку;
- фізкультурно-спортивні, які передбачають фізкультурно-спортивну підготовку та адаптацію, організацію і проведення фізкультурно-оздоровчих і спортивних занять.
Як визначено п.15 Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року №757, фінансування реабілітаційних заходів індивідуальної програми здійснюється за рахунок коштів, передбачених у державному та місцевих бюджетах на цю мету, та інших джерел.
В зв`язку з цим сторонам було роз`яснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивачу була встановлена індивідуальна програма реабілітації, за якою він потребує реабілітаційних заходів, в тому числі відвідування басейну, суду надано не було.

Необхідність надання таких доказів, наслідки невчинення процесуальних дій, судом були роз`яснені сторонам та зрозумілі.
При цьому суд також виходить з того, що згідно ч.2 вказаної статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у відповідача ПАТ «Київобленерго» не було підстав для задоволення вимоги позивача щодо відшкодування витрат на зазначені ним спортивно-оздоровчі послуги на загальну суму 8990 гривень. Не доведено наявність таких підстав і в судовому засіданні, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають.
Суд також прийшов до переконання, що позивачем не доведено ні факту заподіяння ні розміру завданої йому моральної шкоди, а також, що така шкода була завдана неправомірними діями відповідача, оскільки в судовому засіданні встановлено, що у відповідача не було підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування вищевказаних витрат на спортивно-оздоровчі послуги. Доказів заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок невиконання судових рішень, суду надано не було, в зв`язку з чим підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а інші судові витрати по справі не значаться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом малолітнього та невиконання рішень суду відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів