БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2/356/201/17
Справа № 356/656/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2017 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшученко І. О.,

при секретарі Мамей Н. І.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши заяву ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Березанського міського суду Київської області перебуває позовна заява ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота" про стягнення заробітної плати.

07.08.2017 через канцелярію суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, у відповідності до якої раніше заявлену раніше позовну вимогу щодо стягнення з відповідача заробітної плати за квітень-травень 2017 року було уточнено в частині розміру стягуваної суми 9212,71 грн., а також додано дві нові вимоги щодо зобовязання ТОВ «Золота» видати позивачу трудову книжку, а також стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в період з 15.06.2017 по 07.08.2017 в розмірі 6975 грн.

Окрім того, у звязку з цим позивачем 07.08.2017 через канцелярію суду було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, у відповідності до якого просив суд звільнити його, ОСОБА_2, від сплати судового збору в частині зобовязання видати трудову книжку та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Клопотання обґрунтоване тим, що по причині невидачі відповідачем ТОВ «Золота» позивачу трудової книжки він позбавлений можливості влаштуватися на роботу або стати в центр зайнятості як безробітний, відтак, позбавлений будь-яких засобів для існування та забезпечення сімї.

Представник позивача в судовому засіданні заяву про збільшення позовних вимог та клопотання про звільнення від сплати судового збору підтримав у повному обсязі.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (а.с.20,21).

Проаналізувавши подані позивачем клопотання про звільнення від сплати судового збору, заяву про збільшення заявлених позовних вимог, заслухавши думку представника позивача, суд прийшов до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху у зв'язку з тим, що подана без додержання вимог ст. 119 ЦПК України.

Нормами статті 8 Закону України «Про судовий збір», ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як зазначено в абз. 1 п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду з заявою про збільшення позовних вимог не надано жодних належних доказів, які могли б свідчити про такий рівень його майнового стану, який дав би підставу для застосування вказаної правової норми з метою звільнення його від сплати судового збору.

Та обставина, що позивач звернувся до суду з позовом про зобовязання видати йому трудову книжку та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, не є сама по собі безумовною підставою для звільнення його від сплати судового збору. В той же час, вказівка позивачем при обґрунтуванні свого клопотання на вину відповідача в частині невидачі йому трудової книжки вказує лише на те, що він не міг працевлаштуватись у відповідності з вимогами чинного трудового законодавства та звернутись до центру зайнятості як безробітний, проте не підтверджує того, що в нього відсутні інші виплати, прибутки, а вказані в клопотанні виплати, отримувати які він не може, є його єдиним джерелом доходів, відтак, в сукупності дані обставини не свідчать про незадовільний майновий стан позивача в цілому, а тому не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір». Надана довідка з пенсійного Фонду України відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не є доказом відсутності джерел доходів, окрім того, позивач зважаючи на вік не є пенсіонером, що викликає сумнів у достовірності наданої довідки.

З огляду на викладене, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору.

Судом враховано, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_1 проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п. 53), у відповідності до якого право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, в рішенні «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п. 60), йдеться про те, що вимога сплати зборів

цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають

розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду,

яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6

Конвенції, проте сума зборів, призначена у світлі

конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника

її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той

момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при

визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до

суду чи ні та чи мала "розгляд судом".

За змістом ч. 3 ст. 80 ЦПК України, у разі збільшення розміру позовних вимог або пред'явлення нових вимог несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

Як визначено приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Ставки сплати судового збору встановлено ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої за подання фізичною особою заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, з урахуванням положень статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", з 01.01.2017 установлено у розмірі 1600,00 грн.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене, відмова позивачу у задоволенні необґрунтованого клопотання про звільнення його від сплати судового збору, як це передбачено законом, а саме ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Як розяснено п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно до статті 82 ЦПК України, то наслідки, передбачені статтею 121 ЦПК України, застосовуються лише за умови відмови в задоволенні такого клопотання, про що постановляється відповідна ухвала.

Оскільки, в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, то, враховуючи положення ч. 5 ст. 119 ЦПК України, ст.5 Закону України "Про судовий збір", предмет спору та суть збільшених позовних вимог, сплата судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, а саме щодо зобовязання відповідача видати трудову книжку є передумовою відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Керуючись ст. 119, 120, 121 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, відмовити.

Заяву ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог - залишити без руху, надавши позивачу строк в п'ять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків.

Роз'яснити позивачу, що в разі невиконання ухвали заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. О. Капшученко