Справа № 202/6340/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 січня 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., позивача ОСОБА_1, представників позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа Індустріальний районний відділ у м. Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю та зняття осіб з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним позовом, позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 просять усунути перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном квартирою № 124 у будинку № 41 по вулиці Березинській у місті Дніпрі шляхом виселення відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення; зобовязати Індустріальний районний відділ у м. Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_6 і ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що згідно зі свідоцтвами про право власності їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 в рівних частках. Після державної реєстрації свого права власності вони неодноразово намагалися увійти до вказаної квартири, що виявилося неможливим, оскільки в ній мешкають відповідачі, які є для них сторонніми особами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав.

Представники позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у судовому засіданні позов також підтримали.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що передала ОСОБА_6 грошові кошти за придбання належної їй квартири АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажу між ними не був укладений, так як квартира виявилася під арештом. Оскільки ОСОБА_6 кошти їй не повернула, а іншого житла вона не має, то проживає в її квартирі. Просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, повідомлялася про час і місце судового розгляду, заперечень проти позову не надала.

Представник третьої особи - Індустріального районного відділу у м. Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на 1/2 частину квартири, виданого 4 лютого 2003 року на підставі акта про проведення прилюдних торгів приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 221, ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_3.

Інша 1/2 частина цієї квартири згідно з дублікатом свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири, виданого 4 лютого 2003 року на підставі акта про проведення прилюдних торгів приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 222, належить на праві власності ОСОБА_5

Зазначена квартира раніше належала на праві власності відповідачу ОСОБА_6

Право власності позивачів на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: 26.08.2016 року на 1/2 частину квартири за ОСОБА_5 та 26.09.2016 року - на 1/2 частину квартири за ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки Комунального виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району та відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУМДС в Дніпропетровській області, у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_6 з 04.10.1999 року та ОСОБА_4 з 25.09.2000 року.

У звязку із реєстрацією та проживанням відповідачів позивачі не мають доступу до вищевказаної квартири, чим їм створюються перешкоди в користуванні своєю власністю.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зазначені положення закону кореспондуються зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння.

Враховуючи, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_5 та реєстрацією відповідачів у спірній квартирі і проживанням в ній порушуються права позивачів, які не мають вільного доступу до свого майна, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та відповідно до статті 391 ЦК України позивачам слід усунути перешкоди в користуванні своєю власністю шляхом виселення відповідачів із зазначеної квартири. Суд вважає, що такий спосіб захисту відповідає закону та інтересам позивачів, оскільки за змістом статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.

Доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що вона передала ОСОБА_6 грошові кошти за придбання квартири АДРЕСА_6 та проживає в ній оскільки не має іншого житла, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони жодним чином не впливають на абсолютне право позивачів як власників житла вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю. Суд враховує, що відповідач ОСОБА_4 не є членом сімї позивачів, вселилася до квартири АДРЕСА_7 зі згоди попереднього власника ОСОБА_6, право власності якої на зазначену квартиру припинилося у 2003 році, та закон не передбачає збереження права користування житлом у випадку переходу прав і обовязків попереднього власника до нового власника житла. Таким чином, у звязку із припиненням права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_7 припинилося право ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користування цією квартирою. Будь-яких належних доказів правомірності проживання у спірній квартирі ОСОБА_4 суду не надала.

Щодо позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про зобов'язання Індустріального районного відділу у м. Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстрації в спірній квартирі, то вони задоволенню не підлягають, оскільки позов до зазначеного відділу позивачами не заявлявся. Крім того, згідно зі статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про виселення особи, яке набрало законної сили, є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку. Позивачам не було відмовлено у знятті відповідачів з реєстрації у спірній квартирі у звязку з їх виселенням.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду кожним із позивачів був сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

При цьому згідно з довідкою МСЕК відповідач ОСОБА_4 є інвалідом II групи, а тому відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільняється від сплати судового збору.

Отже, у звязку з частковим задоволенням позову, суд присуджує стягнути половину понесених витрати по сплаті судового збору з відповідача ОСОБА_6 в сумі 275 грн. 60 коп. на користь кожного з позивачів.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа Індустріальний районний відділ у м. Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю та зняття осіб з реєстрації місця проживання задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою № 124 у будинку № 41 по вул. Березинській у місті Дніпрі шляхом виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_5.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_1 кожного окремо витрати по сплаті судового збору в розмірі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко