Справа № 175/4467/16-ц
Провадження № 2/175/1832/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

25 січня 2017 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення особи від права спадкування та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом про усунення особи від права спадкування та визнання права власності в порядку спадкування, в якому просили постановити рішення, яким усунути ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_4, померлої 08 вересня 2010 року; визнати за ними, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожною по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 (колишня назва вул. Фрунзе), смт. Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., що складається з 1 коридор площею 6,3 кв.м., 2 комора площею 0,8 кв.м., 3 кімната площею 15,6 кв.м., 4 кухня площею 6,8 кв.м., 5 санвузол площею 3,0 кв.м., І лазня 1,4 кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої 08 вересня 2010 року.

В обґрунтування позову позивачі вказали, що 08 вересня 2010 року померла ОСОБА_4, яка була її, ОСОБА_2 донькою, та її, ОСОБА_1 рідною сестрою. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 (колишня назва Фрунзе) смт. Слобожанське. З 20 жовтня 1989 року ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Квартира була особистою приватною власністю ОСОБА_4, оскільки отримана була до шлюбу з ОСОБА_3 та приватизована відповідно до свідоцтва про право власності 14 вересня 1995 року. 07 червня 2006 року ОСОБА_4 було складено заповіт на користь сестри ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_4 вони звернулися до Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак 30 вересня 2016 року отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову квартиру. Також, вони дізналися, що відповідач також звернувся до Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме за обов'язковою часткою, оскільки є непрацездатним. Вважають, що ОСОБА_3 не має права на спадкування та має бути усунений від права на спадкування за законом з наступних підстав: у 2002 році ОСОБА_4 перенесла інфаркт, який стався через постійні сварки з чоловіком та зважаючи на погані сімейні відносини, у 2006 року склала заповіт на її, ОСОБА_1 імя. На початку 2010 року ОСОБА_5 почала дуже погано себе почувати, постійно знаходилася на лікуванні. Жодної допомоги з боку чоловіка вона не отримувала, тому на початку червня вона вимушена була переїхати до них, оскільки доглядати за нею чоловік ОСОБА_3 відмовився. У ОСОБА_4 виявили онкологічне захворювання, її стан різко погіршувався і вона потребувала постійного догляду. Вони весь цей час доглядали за ОСОБА_4, відповідач жодного разу не з'явився та не поцікавився станом дружини, не запропонував допомогу, хоча знав де вона перебуває. 08 вересня 2010 року ОСОБА_4 померла. Все лікування та поховання ОСОБА_4 було сплачено нею, ОСОБА_1 ОСОБА_3 знав про смерть дружини, але не приймав жодної участі у сплаті витрат на лікування та її поховання. ОСОБА_4 знаходилася у такому стані, що потребувала постійного догляду, допомоги та піклування, але відповідач по справі ухилявся від надання їй даної допомоги, тому має бути усунений від права на спадкування за своєю дружиною ОСОБА_4

Адвокат позивачів за договорами про надання правової допомоги ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився вдруге, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про курєрську доставку (а.с.60,70), зі згоди сторони позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи Дніпропетровської державної нотаріальної контори надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі їх представника (а.с.54).

Вислухавши учасників процесу, свідків, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 08 вересня 2010 року померла ОСОБА_4, про що свідчить актовий запис № 80 від 13 вересня 2010 року в свідоцтві про смерть серії 1-КИ №340392 виданому Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 13 вересня 2010 року (а.с.12). Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 (колишня назва Фрунзе) смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності від 14 вересня 1995 року, виданого на підставі розпорядження Дніпропетровської районної ради від 13 вересня 1995 року №1052, зареєстрованого в БТІ 14 вересня 1995 року за №418-3.

ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_2 та рідною сестрою ОСОБА_1. З 20 жовтня 1989 року та до самої смерті ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, спільних дітей від шлюбу з відповідачем не мала.

07 червня 2006 року ОСОБА_4 склала заповіт, за яким на випадок смерті заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_2 (колишня назва Фрунзе) смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області своїй сестрі ОСОБА_1 (а.с.13). На початку 2010 року ОСОБА_4 почала дуже погано себе почувати, постійно знаходилася на лікуванні, у неї було виявлено онкологічне захворювання, тому її стан здоровя різко погіршувався і вона потребувала постійного догляду. Жодної допомоги з боку чоловіка ОСОБА_4 не отримувала , тому на початку червня ОСОБА_4 переїхала проживати до матері та сестри, оскільки ОСОБА_3 відмовився надавати їй допомогу. Під час лікування ОСОБА_4 перебувала на обліку онколога в поліклініці № 1 Міської клінічної лікарні № 6, так як проживала за адресою матері та сестри, а саме у квартирі АДРЕСА_3 (Косіора) м. Дніпро. Весь цей час за ОСОБА_4 доглядали мати та сестра, чоловік ОСОБА_3 не цікавився станом здоров»я дружини, не пропонував допомогу у лікуванні.

Все лікування ОСОБА_4 та церемонію поховання було сплачено позивачкою ОСОБА_1 ОСОБА_3 знав про смерть дружини, але не приймав участі у витратах на поховання.

22 вересня 2010 року ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом, відповідно до чинного законодавства, звернулася до державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини (а.с.48). 29 вересня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.40), за обов'язковою часткою, оскільки є непрацездатним. 07 жовтня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом на обовязкову частку (а.с.33).

30 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори зі спільною заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом на обовязкову частку (а.с.55). Однак у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом на обовязкову частку після смерті ОСОБА_4, померлої 08 вересня 2010 року, позивачам було відмовлено, оскільки не підтверджено факт належності спадкодавцю спадкового майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 (колишня назва Фрунзе) смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 вересня 2016 року (а.с.56).

Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Як пояснили в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та свідки , спадкодавиця ОСОБА_4 дуже хворіла та потребувала сторонньої допомоги, мешкала разом з сестрою та матірю, які доглядали її, а відповідач станом здоровя своєї дружини не цікавився, матеріально не забезпечував.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 дійсно знаходилася у такому стані, що потребувала постійного догляду, допомоги та піклування, але відповідач по справі ухилявся від надання їй даної допомоги, не цікавився та не підтримував матеріально, а тому позовні вимоги щодо усунення ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4, померлої 08 вересня 2010 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для жінок визначено пенсійний вік 55 років (на час відкриття спадщини), вказані обставини визнані в судовому засіданні сторонами, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Отже, на день відкриття спадщини, яка відкрилася у наслідок смерті спадкодавиці, її мати ОСОБА_2 досягла пенсійного віку, встановленого законом для жінок.

У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України (справа про право на обов'язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), Конституційним судом визначено, що за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині. Право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу). Отже, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім'ї чи найближчих родичів спадкодавця.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем та має обовязкову частку в спадковому майні, тому відповідно до ст. 1241 ЦК України позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1102 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 328, 1217, 1218, 1222, 1224, 1241, 1259, 1296 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 3, 10, 57-61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення особи від права спадкування та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Усунути ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4, померлої 08 вересня 2010 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт АК № 375734 виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 30 жовтня 1998 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (колишня назва вул.Фрунзе), смт. Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., що складається з 1 коридор площею 6,3 кв.м., 2 комора площею 0,8 кв.м., 3 кімната площею 15,6 кв.м., 4 кухня площею 6,8 кв.м., 5 санвузол площею 3,0 кв.м., І лазня 1,4 кв.м., в порядку спадкування обов»язкової долі після смерті доньки - ОСОБА_4, померлої 08 вересня 2010 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт АК № 375756 виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 29 жовтня 1998 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (колишня назва вул.Фрунзе), смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., що складається з 1 коридор площею 6,3 кв.м., 2 комора площею 0,8 кв.м., 3 кімната площею 15,6 кв.м., 4 кухня площею 6,8 кв.м., 5 санвузол площею 3,0 кв.м., І лазня 1,4 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 08 вересня 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1102 грн.40 коп. сплачених судових витрат .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Озерянська Ж.М.