БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/252/17
Справа № 356/902/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2017 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підприємства «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» про визнання свідоцтва про право власності недійсним

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 підприємства «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» про визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 19.08.2017 зазначену заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 119, 120 ЦПК України, та надано заявнику строк для усунення недоліків заяви, не більше пяти днів з дня отримання копії ухвали. Копію даної позивач отримав 31.08.2017, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.32).

21.08.2017 через канцелярію суду надійшло клопотання про звільнення позивача від сплати судових витрат, обґрунтоване наявністю підстав для задоволення предявленого позову, а єдиною перешкодою для розгляду даного позову є неспроможність позивача сплатити судовий збір (а.с.12).

22.08.2017 через канцелярію суду надійшли клопотання про витребування доказів від КП Київської обласної ради «Лівобережного БТІ» та Березанської міської ради, а саме свідоцтва № 1758 від 26.02.1966, (а.с.14,16,17,19,21).

04.09.2017 на виконання ухвали Березанського міського суду Київської області від 19.08.2017 про залишення позову без руху позивачем через канцелярію суду було направлено заяву про усунення недоліків, до якої долучено додаткові докази його неплатоспроможності в частині сплати судового збору, додано копії позову для відповідача, долучено копію листа від 29.08.2017 № 03/1-188/30556 тимчасово виконуючого повноваження Директора НАБУ ОСОБА_3, а також плану забудови земельної ділянки від 23.03.1961 (а.с.22-29).

Відповідно до статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, з аналізу положень ч. 2 ст. 121 ЦПК України випливає, що у випадку, якщо позовну заяву ухвалою суду було залишено без руху, та позивач у встановлений строк не виконав вимоги, вказані в ній, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Разом з тим, як вбачається з заяви від 04.09.2017 про усунення недоліків та долучених до неї документів, недоліки, вказані в ухвалі Березанського міського суд Київської області від 19.08.2017, були усунуті не в повній мірі.

Так, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору.

Як зазначено в абз. 1 п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору було надіслано вже після подачі позовної заяви, а саме 21.08.2017 та не містить належних доказів, які могли б свідчити про такий рівень майнового стану позивача, який дав би підставу для застосування вказаної правової норми з метою звільнення його від сплати судового збору.

Так, в обґрунтування клопотання позивач посилається на докази, надані в додатках № 2-5. При цьому, подане до суду клопотання не містить доданих до нього документів та їх переліку (а.с.12).

В той же час, долучені позивачем до позову додатки № 3-6, на які позивач посилається в позовній заяві як на підставу для звільнення його від сплати судового збору, а саме довідка Національного інституту хірургії та трансплантології НАМН України та виписка з амбулаторної карточки від 23.06.2017 не є належними документами, що підтверджують його майновий стан, так як характеризують стан його здоровя безвідносно до розміру повязаних з цим матеріальних витрат. Окрім того, довідка Національного інституту хірургії та трансплантології НАМН України не містить дати документу та за своїм змістом стосується подій 2016 року, відтак, не може бути співвіднесена з моментом звернення позивача до суду. Наданий розрахунок вартості препаратів до виписки від 23.06.2017 з амбулаторної карточки виконано позивачем, відтак, неуповноваженим субєктом, та не може бути належним документом, що підтверджує дійсну ціну препаратів за ринковими цінами в регіоні станом на дату звернення до суду. Натомість, з довідок про розмір пенсії від 12.06.2017 № 4031/1 та від 31.08.2017 № 7777, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 5154/Г/26-58-08-02-09 від 14.06.2017, № 6208/Г/26-58-08-02-09 від 21.08.2017 вбачається, що позивач отримує регулярні доходи, зокрема, пенсію та матеріальну допомогу.

Судом враховано, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п. 53), у відповідності до якого право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, в рішенні «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п. 60), йдеться про те, що вимога сплати зборів

цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають

розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду,

яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6

Конвенції, проте сума зборів, призначена у світлі

конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника

її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той

момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при

визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до

суду чи ні та чи мала "розгляд судом".

З огляду на викладене, враховуючи, що будь-яких належних доказів, які можуть свідчити про такий рівень майнового стану позивача, який дав би підставу для застосування ст. 8 Закону України «Про судовий збір» з метою звільнення його від сплати судового збору, суду не надано, не наведено обґрунтування необхідності саме звільнення позивача від сплати судового збору, враховуючи його розмір (640 грн.) і отримуваний ним дохід, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене, відмова позивачу у задоволенні необґрунтованого клопотання про звільнення його від сплати судового збору, як це передбачено законом, а саме ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В той же час, посилання позивача в заяві про усунення недоліків на клопотання про витребування доказів як на підтвердження неможливості усунути визначені в ухвалі суду від 19.08.2017 недоліки в частині надання копій документів належної якості, суд не приймає до уваги, так як вказаним клопотанням позивач просить витребувати копію свідоцтва № 1758 від 26.02.1966, відтак, документ, відмінний від вказаних в ухвалі Березанського міського суду Київської області від 19.08.2017 (а.с.17).

Окрім того, позивач всупереч вимогам ухвали суду від 19.08.2017 не усунутий недолік, а саме виконання п. 3, 5 ч.2 ст.119 ЦПК України, не обґрунтовано належними доводами, у звязку з захистом якого його порушеного, невизнаного, оспореного права виникла необхідність у зверненні до суду з позовною заявою до вказаного відповідача ОСОБА_2 підприємства Київської обласної Ради "Лівобережне Бюро технічної інвентаризації ". Крім того, оспорюване свідоцтво №1758 від 26.02.1966 видане Березанським Комбінатом комунальних підприємств, документи що відповідач є правонаступником останнього не надано.

Таким чином, протягом визначеного судом терміну належних дій щодо виконання ухвали Березанського міського суду Київської області від 19.08.2017 та усунення зазначених в ній недоліків заявником вчинено не було.

Невідповідність поданої заяви вимогам ст. 119, 120 ЦПК України унеможливлює відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі Березанського міського суду Київської області від 19.08.2017, позивачем усунуті не були, позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачу.

Окрім того, щодо клопотання про витребування доказів від КП Київської обласної ради «Лівобережного БТІ» та Березанської міської ради, а саме свідоцтва № 1758 від 26.02.1966, то суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Враховуючи наведені вище обставини, позовну заяву повернуто позивачу, відсутні правові підстави для розгляду клопотань позивача, в тому числі щодо витребування доказів, надісланих через канцелярію суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 119, 121 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підприємства «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» про визнання свідоцтва про право власності недійсним визнати неподаною та повернути позивачу разом з доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду із позовною заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів до Апеляційного суду Київської області через Березанський міський суд Київської області з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. О. Капшученко