Головуючий суду 1 інстанції - Коваленко Д.С.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 425/761/15-ц
Провадження № 22ц/782/1021/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2017 року
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого судді Коротенка Є.В.,
суддів: Стахової Н.В., Луганської В.М.,
за участю секретаря Козубської А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и л а:
Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 07.12.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване ним рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги до Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Із матеріалів справи вбачається, що 01.08.1985 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Рубіжанської міської лікарні на посаду лікаря акушер-гінеколога (том 3, а.с.64-68).
У період з 21.05.1987 року по 13.07.1987 року, ОСОБА_1 у складі військової частини № 83279, як керівник медичної служби, проходячи службу у запасі, приймав участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (том 1, а.с.5, 8, 14, 45, 47, 48; том 2, а.с.8, том 3, а.с.64).
20 січня 1988 року ОСОБА_1 був прийнятий по переводу до медично-санітарної частини хімічного заводу «Заря» на посаду лікаря акушер-гінеколога, а 14.10.1988 року - на посаду лікаря акушер-гінеколога пологового будинку № 2 м.Ворошиловграда за переводом, де працював по 31.08.1992 року.
З 01.09.1992 року, ОСОБА_1 був зарахований до клінічної ординатури Луганського медичного інституту, з якої був відрахований 31.08.1994 року.
У період з 01.09.1994 року по 19.04.1995 року, ОСОБА_1 працював у Луганській обласній клінічній лікарні, а у період з 05.05.1995 року по 16.11.2007 року - на території Російської Федерації (том 3, а.с.64-68).
Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Рубіжанської ради народних депутатів № 1605/3 від 26.12.1995 року Рубіжанська міська лікарня булареорганізована у Рубіжанське територіально-медичне об`єднання (том 3, а.с.1, 28-29).
28 травня 2002 року, головний лікар Рубіжанського територіально-медичного об`єднання видав наказ № 112, яким наказав здійснити перерахунок заробітної плати працівникам Рубіжанського територіально-медичного об`єднання учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції по підвищеним на 100 % тарифним ставкам та премії у розмірі 60 % згідно листа Мінпраці України від 09.06.1995 року № 224/813 і постанов Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 року, № 168-5 та Ради Міністрів УРСР, та Укрсовпрофа від 10.06.1986 року № 207-7, для видачі довідок для перерахунку пенсій (том 2, а.с. 162).
Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.
Встановлено, що на ОСОБА_1 , як на військовозобов`язаного, призваного на збори та безпосередньо зайнятого в період з 21.05.1987 року по 13.07.1987 року на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, в силу положень підпункту «б» пункту 1 розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року № 1031-рс, було поширено порядок оплати праці за місцем роботи, передбачений для працівників та службовців, виконуючих такі роботи.
Разом і тим, в силу положень пункту 1 Постанови Центрального комітету КПРС, Президії ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 01 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств та організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» керівникам підприємств та організацій було надано право здійснювати оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, по підвищеним до 100% тарифним ставкам. При цьому, конкретні розміри підвищення повинні встановлюватись з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.
Ідентичні положення були закріплені і в положеннях пункту 1 Постанови Ради Міністрів Української РСР від 08.05.1986 року № 168-5 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств та організацій зони Чорнобильської атомної електростанції».
При таких обставинах суд першої інстанції зробив правильний висновок, що керівникам було надано тільки право, а не обов`язок щодо здійснення оплати праці по підвищеним на 100 % тарифним ставкам.
Крім того, в силу положень статті 101 Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), положення про преміювання могли запроваджуватись на підприємствах, установах та організаціях, але це не було обов`язковим.
Отже, як вірно встановив суд, мова йшла не про встановлення обов`язкового преміювання всіх працівників, безпосередньо зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, а про нарахування премій у відповідності до положень про преміювання, якщо такі діяли на підприємстві, установі, організації, в якій працював працівник.
В силу положень пункту 4 Постанови Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 05.06.1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та запобігання забруднення навколишнього середовища», працівникам підприємств, установ та організацій, виконуючих роботи із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та запобігання забруднення навколишнього середовища було встановлено максимальний розмір премії 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць.
Ідентичні положення були встановлені пунктом 4 постанови Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних союзів від 10.06.1986 року №207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та запобігання забруднення навколишнього середовища».
З огляду на викладене, суд першої інстанції і у даному випадку зробив вірний висновок про те, що оскільки преміювання вказаних працівників відбувалось на підставі положень про преміювання, які діяли на підприємстві, установі чи організації, в якій працював такий працівник, не можна говорити про те, що вказаними пунктами було встановлено обов`язкову виплату премії кожному працівнику у розмірі 60 % тарифної ставки.
При цьому висновок суду підтверджується і роз`ясненнями, наданими Міністерством праці та соціальної політики України листом від 13.04.2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчудження Чорнобильської атомної електростанції у 1986 - 1990 роках осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції і запобіганням забрудненню навколишнього середовища».
Таким чином, з огляду на зміст нормативно-правових положень, що діяли у період роботи позивача з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, обов`язку керівника Рубіжанської міської лікарні, в якій працював ОСОБА_1 , щодо нарахування і виплати йому заробітної плати за період з 21.05.1987 року по 13.07.1987 року по підвищеній на 100 % тарифній ставці та премії у розмірі 60 % на збільшену на 100% тарифну ставку не існувало.
Також колегія суддів Апеляційного суду Луганської області погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем суду не було надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такий обов`язок існував в силу виданого у лікарні наказу № 112 від 28.05.2002 року, який би поширював свою дію безпосередньо на ОСОБА_1 .
При цьому, в силу положень частини 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Разом з тим, із системного аналізу тексту наказу № 112 від 28.05.2002 року вбачається, що його дія поширюється виключно на діючих робітників Рубіжанського територіально-медичного об`єднання - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, а позивач діючим працівником вказаної установи не був.
Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо наявності судових рішень судів першої інстанції за позовами інших осіб, оскільки, відповідно до приписів ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються виключно при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.
Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: