Справа № 214/6411/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 серпня 2017 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чернової Н.В.,

за участі секретаря - Лєбєдєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якій просить визнати за ним право власності на обов'язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в розмірі 1/6 частини спадкового майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Кривий ріг, АДРЕСА_1. В обґрунтування свого позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі двокімнатну квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1. 16 жовтня 2015 року він звернувся з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після його батька до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігути Л.В., яка зареєстрована за № 918.10.11.2015 року на його адресу простою кореспонденцією надійшов лист за вих.. № 1914/02-14 від 27.10.2015 Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори, в якому вказано, що спадкодавцем ОСОБА_3 було складено заповіт за життя на ім'я ОСОБА_5. На день смерті його батька ОСОБА_3 він був непрацездатним, оскільки мав ІІІ групу інвалідності, а тому він має право на обов'язкову частку у спадкуванні незалежно від змісту заповіту, тому 11.10.2016 року він звернувся до державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори для оформлення спадщини та отримання Свідоцтва про право на спадщину на майно його батька за законом на відповідну частку. Однак йому було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів та йому було рекомендовано звернутися до суду. У зв'язку із чим він звернувся до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду письмові пояснення та заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити.

Відповідач та її представник до суду не з'явилися. Відповідач надала до суду письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Згідно із вимогами ч. 2 ст.197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, зважаючи на те, що позиція відповідача суду відома, оскільки останній надала заяву про розгляд справу без її участі, тому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, визнає причини неявки відповідача не поважними та вважає за можливе розглядати справу за наявними доказами, що містяться в матеріалах справи.

За життя ОСОБА_3 на праві приватної власності володів ? часткою квартири АДРЕСА_1 (зворот а.с. 65).

11 серпня 2010 року ОСОБА_3 був складений заповіт, яким останній все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те що йому належатиме на день смерті і на що він законом матиме право заповів ОСОБА_2 (а.с. 53).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер (а.с. 7), після чого відкрилася спадщина. 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1, звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_3 (а.с. 8). Постановою державного нотаріуса ОСОБА_6 позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (обов'язкова частка) на відповідну частку квартири, що за адресою АДРЕСА_1, та на інше майно що належало спадкодавцю, через відсутність правовстановлюючого документу на майно (а.с. 13).

Частиною другою ст. 1220 ЦК України, передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач на день смерті спадкодавця ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 52), був непрацездатним та мав ІІІ-ю групу інвалідності (63-64, 76-82).

Таким чином, викладені доводи відповідача у своїх запереченнях, що наявність у позивача 3-ї групи інвалідності та втрати 30 % працездатності не позбавляє позивача працювати, тому фактично останній не має права на обов'язкову частку у спадщині за законом не обґрунтовані.

Так, відповідно до п. 2.3 Рішення Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11.02.2014 встановлено, що розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний". Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-ХIV (далі - Закон № 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами (далі - Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку.

На підставі аналізу наведених положень Конституції України, Кодексу, Сімейного кодексу, Закону № 966, Закону № 1058 Конституційний Суд України дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обов'язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на обов'язкову частку у спадщині за законом та вважає за необхідне визнати за ним право власності на обов'язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в розмірі 1/6 частини спадкового майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Кривий ріг, АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 1220, 1222, 1241, 1268 ЦК України, ст.ст.10, 11, 208, 209, 213-218, 221-223, 294 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині - задовольнити.

Визнати за визнати за ОСОБА_1 право власності на обов'язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в розмірі 1/6 частини спадкового майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Кривий ріг, АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено особами, які не були присутні під час оголошення рішення у той самий термін, та тим самим шляхом з моменту отримання ними рішення суду.

Суддя Н.В.Чернова