Справа №583/317/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидоренко Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/232/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі банк) просило суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.09.2012 року, яка станом на 30.11.2015 року становить 14219,52 грн., з яких: 7 881,63 грн. - заборгованість за кредитом; 4726,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 458,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 653,31 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1378 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.09.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір № б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит розмірі 8 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за договором виконав та надав позичальнику кредитні кошти. Оскільки ОСОБА_3 порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, яку Банк просив стягнути на свою користь.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.11.2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове по суті позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про те, що позивач не довів вини ОСОБА_3 для настання цивільно - правової відповідальності останньої, оскільки при укладанні кредитного договору відповідач надала свою згоду на те, що Умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та Тарифи банку складають договір про надання банківських послуг між позичальником та Банком, що вона особисто засвідчила своїм підписом. Відповідач є клієнтом Банку тривалий час та, підписавши Анкету - заяву про Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, вона погодилася виконувати її умови, а також регулярно ознайомлювалася з їх змінами на сайті ПриватБанку. Судом першої інстанції було встановлено, що зняття коштів з кредитної карти відповідача стало можливим внаслідок розголошення інформації по картці її власником під час телефонної розмови, таким чином, вважає, що діями ОСОБА_3 були порушені п.14.12. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.9 ч.6 «Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням та п.1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, наявність порушеного кримінального провадження не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов'язань за договором, який є дійсним та підлягає виконанню. Вважає, що у судовому засіданні не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами з кредитної картки відповідача протиправно заволоділа інша особа, а тому, рішення суду ґрунтується виключно на припущеннях. Крім того, у відкритому за даним фактом кримінальному провадженні також не встановлені особи, причетні до списання коштів з кредитної картки ОСОБА_3 Зазначає, що оскільки правовою основою відносин сторін у даній справі є зобов'язання, які виникли на підставі укладеного кредитного договору, то для вірного вирішення спору, суду необхідно було належним чином дослідити умови укладеного кредитного договору та розрахунок заборгованості, які є належними та допустимими доказами у справі. З матеріалів справи вбачається, а відповідачем не доведена відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, тому, на його думку, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Представник банку в судове засідання не з'явився, але про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Відповідач та її представник просили відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення місцевого суду без змін, пояснивши суду, що при проведенні операції по зняттю спірної грошової суми, що відбулось в межах м. Києва, відповідач ніякого запиту на телефон про підтвердження на знаття цієї суми не отримала при тому, що умови та правила надання банківських послуг передбачають СМС - повідомлення про розмір знятої суми грошей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 вжила необхідних заходів, передбачених у випадку крадіжки картки Умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки проінформувала Банк, а також правоохоронні органи про факт крадіжки її банківської карти, а тому її вини, як підстави цивільної-правової відповідальності не вбачається, що виключає можливість стягнення з неї заборгованості, яка виникла не з її вини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи, 03.09.2012 року ОСОБА_3 підписала анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (далі Умови та Правила) з приводу оформлення на своє ім'я заробітної картки. У розділі визначення бажаного кредитного ліміту по платіжній картці «Універсальна» GOLD розмір кредитного ліміту у гривні не зазначено. Друкованим текстом анкети-заяви передбачено наступне - «Я согласен(-на) с тем, что данное заявление вместе с Памяткой клиента, Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами составляют между мной и банком Договор о предоставлении банковских услуг. Я ознакомился(-ась) и согласен(-на) с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами банка, которые были предоставлены мне для ознакомления в письменном виде. Условия и Правила предоставления банковских услуг размещены на официальном сайте Приватбанка www.privatbank.ua. Я обвязуюсь исполнять требования Условий и Правил предоставления банковских услуг, а также регулярно ознакомляться с их изменениями на сайте Приватбанка www.privatbank.ua».

Номер виданої кредитної картки та з якими саме затвердженими Умовами і Правилами, тарифами ознайомлена відповідач та дала згоду у анкеті-заяви не зазначено.

До позову банком долучені витяг з Умов та Правил, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256., які відповідачем не підписані.

Додана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» GOLD, 55 днів пільгового періоду, відповідачем не підписана.

Відповідач підтвердила, що дійсно при оформленні зарплатної картки їй в банку було вручено кредитну картку за НОМЕР_1, яку 08.09.2014 р. використала при розрахунку в магазині при купівлі пральної машинки вартістю 2537,55 грн. Ці гроші повернуті нею 12.09.2014 р. Більше нею кредитна карка не використовувалася.

Згідно представлених банком розрахунків у березні місяці 2015 року з кредитної картки НОМЕР_1 було знято 19 березня 7881,63 грн.

За зверненням відповідача 20.04.2015 р. з приводу зняття вказаної суми з кредитної картки було відкрито кримінальне провадження, яке триває до теперішнього часу.

На запит органу досудового слідства банком надана довідки з якої вбачається, що 18.03.2015 р. о 22 год. 09 хв. з картки за НОМЕР_1 було здійснено переказ грошей в сумі 7580 грн. (з урахуванням комісії банку 7883,14 грн.) через термінал іншого банку №844707, у зв'язку з чим інформація про рахунок, на який були перераховані кошти, про термінал та місце здійснення вказаної операції відсутня. Інші операції по цій картці за період з 16.03.2015 р. по 19.04.2015 р. не проводилися.

Отже, матеріалами справи не доведено про домовленість сторонами щодо встановлення відповідачу кредитного ліміту в розмірі 8100 грн. на платіжну картку, про розмір сплати процентів за користування кредитом, строки та умови його погашення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ст. 1055, ч. 2 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 2 ст. 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами.

Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства.

Підстави позовних вимог є порушення відповідачем умов кредитного договору, який складається з анкети-заяви, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» GOLD, 55 днів пільгового періоду та Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2001 р. № СП-2010-258 .

Відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заявлених вимог у позові, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві.

Представленими банком доказами засвідчено, що відповідач заповнювала анкету - заяву з приводу відкриття їй карткового рахунку для виплати заробітної плати, у якій своїм підписом засвідчила друкований текст, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами, а також тарифи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким та його умовами вона ознайомлена і дає згоду.

Проте, з якими саме затвердженими Умовами та Правилами ознайомлено відповідача і вона згодна в анкеті-заяві не зазначено, а тому ствердження банку про те, що Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2001 р. № СП-2010-258, є умовами надання відповідачу кредиту, вказані у анкеті-заяві ґрунтується на припущеннях і тому не може бути покладено в основу доказування підстав вимог позову, оскільки не спростовує заперечення відповідача з приводу її ознайомлення з умовами надання банківських послуг у зв'язку із зверненням до банку для відкриттям банківського карткового рахунку для виплати заробітної плати.

Ніякого посилання про узгодження сторонами умов кредитного договору, а саме суми кредитного ліміту, умов його отримання, розміру процентів за користування кредитом підписана анкета-заява не містить.

Відсутні підстави для визнання належним доказом про узгодження сторонами тарифів, про що йдеться мова у антені-заяві, бо представлену банком довідку про умови кредитування з використанням кредитки, яка містить характеристику та визначення застосованих в ній значень, яка підписана головою правління банку, відповідач не підписувала.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що через не укладання сторонами по справі кредитного договору у передбачених законом порядку та формі, між ними не виникли кредитні правовідносини, а факти визнання отримання відповідачем кредитної банківської картки, її використання у вересні 2014 р., як платіжного інструменту при проведенні розрахунку за придбання пральної машинки, засвідчення підписом у анкеті - заяві про складання договору про надання банківських послуг не може бути визнано належними та допустимими доказами про укладення сторонами кредитного договору.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-16цс15.

Також колегія суддів відмічає наступне.

Незважаючи на те, що умови викладені в анкеті-заяві містять ознаки договору приєднання, який передбачає приєднання до запропонованих умов, встановлених однією стороною - банком, викладених в затверджених Умовах та Правилах та у довідці про умови кредитування з використанням кредитки, ці обставини не дають підстав для визнання їх складовою договору банківських послуг, про який ведеться мова у анкеті-заяві, у разі відсутності на них підпису іншої сторони, яка приєднується. Ознакою такого договору - це відсутність у сторони, що приєднується можливості приймати участь у визначені умов договору, але сторона - приєднання не позбавлена законом права його підписати, чим підтверджує свою згоду на укладання договору на таких умовах.

Вирішуючи спір по суті, місцевий суд не звернув на це уваги і прийшов до хибного висновку про укладання відповідачем з банком кредитного договору, а тому доводи апеляційної скарги з приводу незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції дають підстави для визнання оскарженого рішенням таким, що не відповідає нормам ст. 213 ЦПК України і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким, враховуючи вищевикладене, колегія суддів відмовляє у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 листопада 2016 року скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: