Справа №490/5818/16-ц 25.01.2017 25.01.2017 25.01.2017
Провадження №22-ц/784/210/17
Справа № 490/5818/16ц
Провадження № 22ц/784/210/17 Головуючий у 1-ї інстанції Мамаєва О.В.
Категорія 46 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

25 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника позивачки та третіх осіб - ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2016 року

за її позовом

до ОСОБА_2, ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_9,

про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, та ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, і ОСОБА_9, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Позивачка посилалася на те, що з 2012 року відповідачка ОСОБА_2, яка є колишньою дружиною її сина ОСОБА_3, та її повнолітні діти від інших шлюбів - ОСОБА_6 і ОСОБА_7, забрав належні ним речі, залишили спірну квартиру, яка належить до комунальної власності і в якій зареєстровані сторони та треті особи.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_5, посилаючись на не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення ним норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалите нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

На думку апелянта висновки суду не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачі вважають доводи скарги необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не проживають в спірній квартирі понад 6 місяців з поважних причин, сплачують частково комунальні послуги та не втратили зв'язок з житловим приміщенням.

З такими висновками суду слід погодитися, так як вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Так, згідно до правил ст. ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно до абзацу 1 пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_5, яка є наймачем квартири АДРЕСА_1, є матір'ю третіх осіб по справі - ОСОБА_8, ОСОБА_3, і ОСОБА_4, а третя особа ОСОБА_9 є її онукою. Вони як члени сім'ї наймача є зареєстрованими та проживають у спірній квартирі, яка відноситься до комунальної власності, з моменту отримання її для проживання в 1987 році (а.с.6-7).

Відповідачка ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з третьою особою ОСОБА_3 в період з 29 листопада 1997 року по 1 березня 2012 року (а.с.112), та як член його родини зі своїми синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали в спірній квартирі, в окремій житловій кімнаті площею 9,6кв.м. (а.с.59), де зареєструвалися з 2006 року.

В період спільного проживання сторін та третіх осіб в спірній квартирі між ними неодноразово виникали конфлікти, на підставі чого склалися неприязні відносини, що вплинуло на їх звернення із заявами до органів ОВС з приводу неправомірних дій іншої сторони конфлікту (а.с.113-124).

На підтвердження цих обставин, сторонами та третіми особами надані пояснення, які обґрунтовані показаннями свідків, що допитані судом, та з яких додатково вбачається, що у 2013 році відповідачка ОСОБА_2 на ґрунті неприязних стосунків з іншими особами, які проживають в жилому приміщенні, вимушена була залишити спірну квартиру, в який до 2015 року залишилися проживати її сини - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та знаходиться частина належних їй речей. З цього часу ОСОБА_2 в спірній квартирі постійно не проживала, але час від часу навідувалася, намагалася здійснити ремонт та залишалася ночувати (а.с.53-54, 57-59, 97-100, 128-141).

Із акту від 18 жовтня 2016 року та постанови про закриття кримінальної справи від 29 квітня 2016 року (а.с.60, 97) слідує, що кімната площею 9,6кв.м. доведена колишнім чоловіком відповідачки ОСОБА_3 до стану, непридатного для проживання, у зв'язку з відсутністю в неї електроенергії та опалення.

Тому, обставини, викладені в актах про не проживання відповідачів від 13 квітня 2014 року і 20 травня 2016 року, які складені сусідами позивачки, вірно не прийняті до уваги місцевим судом, в частині зазначення поважності причин не проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, так як вони спростовуються іншими дослідженими судом належними доказами (а.с.8).

Сам факт постійного не проживання в квартирі з 2013року та 2015 року відповідачі визнали, але зазначили, що між ними та позивачкою і третіми особами, виник конфлікт на ґрунті неприязних стосунків, внаслідок чого житлова кімната неправомірно була приведена в непридатний для проживання, та вони вимушені були залишити спірну квартиру.

Проти відсутності у житловій кімнаті площею 9,6кв.м. електроенергії та опалення, позивачка та треті особи у судових засіданнях заперечень не висловлювали, але пояснювали такий факт звинуваченнями на адресу відповідачів.

Таким чином, відповідачі надали суду першої інстанції безспірні докази того, що позивач і треті особи перешкоджали їм в проживанні в квартирі, між ними склалися неприязні стосунки, та вони не втрачали зв'язку зі спірною квартирою, в якій до наступного часу знаходиться частина їх особистих речей та майно.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі були відсутні в квартирі понад 6 місяців з поважних причин, що є підставою для продовження пропущеного строку на право користування жилим приміщенням за правилами, передбаченими ст. 71 ЖК України.

Таким чином, місцевим судом постановлене правильне рішення, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права, та у відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України не може бути скасовано.

Усі доводи апеляційної скарги зведені до переоцінки доказів, яким вже надана належна оцінка судом при ухваленні рішення.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді