Номер провадження: 22-ц/785/3643/17
Номер справи місцевого суду: 495/4516/15-ц
Головуючий у першій інстанції Чебан Н.В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Калараш А.А.

суддів Погорєлової С.О.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою малого підприємства «Аліса» до ОСОБА_2, приватного підприємства «Лазурна 19»,правонаступником якого є Приватне підприємство «Готельний комплекс «Курорт ЕЛІТ», Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання договору дарування недійсним, скасування реєстраційного запису, визнання недійсним договору орендиза апеляційною скаргою малого підприємства «Аліса» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року,

встановила:

07 липня 2015 року МП «Аліса» звернулося до суду з зазначеним позовом і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалося на те,що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 вересня 2014 року, була затверджена мирова угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за умовами якої ОСОБА_2 набув право власності на адміністративну будівлю літ. «А» по АДРЕСА_1.

13 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подарував, а ПП «Лазурна 19» прийняла в дар адміністративну будівлю літ. «А» по АДРЕСА_1, загальною площею 154,4 кв.м. шляхом укладання двох договорів дарування по 1/2 частині вказаної будівлі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2015 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 2 вересня 2014 року було скасовано ,справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без розгляду.

Позивач МП «Аліса» посилаючись на вищенаведене та на положення ст.215 ЦК України ,вважало, що договори дарування є недійсними.

Додатково позивач посилався на те,що у подальшому ПП «Лазурна 19» безпідставно отримало в оренду земельну ділянку площею 0,6914 га.,що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те,що МП «Аліса» з 1998 року було єдиним підприємством яке користувалося спірним майном та земельною ділянкою,на якій розташована спірна база відпочинку ,неправомірне заволодіння спірним майном та земельною ділянкою вплинуло на права позивача та порушила їх право користування спірним майном.

Позивач МП «Аліса» остаточно просило :

- Визнати недійсним договір дарування (серія та номер №1950) 1/2 частини адміністративної будівлі літ. «А» по АДРЕСА_1, укладеного 13 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ПП «Лазурна 19», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. ;

-визнати недійсним договір дарування (серія та номер №1952) 1/2 частини адміністративної будівлі літ. «А» по АДРЕСА_1, укладеного 13 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ПП «Лазурна 19», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16427632 від 13 жовтня 2014 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., реєстраційний запис про право власності №7308062;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16427936 від 13 жовтня 2014 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., реєстраційний запис про право власності №7308231;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,6914 га, укладеного 29 грудня 2015 року між ПП «Лазурна 19» та Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області .

В судовому засіданні:

- представник позивача позов просив задовольнити в повному обсязі;

- представник Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області позовні вимоги визнав частково, в частині визнання договору дарування недійсним, скасування реєстраційного запису, просив суд позов задовольнити, в частині визнання недійсним договору оренди просив провадження у справі закрити, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

Рішення ухвалено у відсутність відповідачів ОСОБА_2 та представника ПП «Лазурна 19» .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року в задоволенні позовної заяви малого підприємства «Аліса» до ОСОБА_2, приватного підприємства « Лазурна 19», Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в частині визнання договору дарування недійсним, скасування реєстраційного запису - відмовлено.

Провадження у справі за позовом малого підприємства «Аліса» до ОСОБА_2, приватного підприємства « Лазурна 19», Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в частині визнання недійсним договору оренди - закрито.

В апеляційній скарзі МП «Аліса» просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року скасувати повністю, ухвалити нове рішення ,яким задовольнити позов повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми процесуального права та невірно застосовані норми матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає ,що апеляційна скарга підлягає відхиленню ,а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У п.п. 2, 3, 8 постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того,що МП «Аліса» не є стороною договорів дарування за № 1950 та № 1952 ,а тому позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

В судовому засіданні колегії суддів, представник МП «Аліса» Стрезєва А.К. апеляційну скаргу підтримала ,просила задовольнити.

В судовому засіданні колегії суддів, представник Приватного підприємства «Готельний комплекс «Курорт ЕЛІТ» Кравченко І.В. та представник Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Коломієць І.В. апеляційну скаргу не визнали просили відхилити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.

Колегія суддів ,відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 вересня 2014 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за результатами якої ОСОБА_2 набув право власності на адміністративну будівлю літ. «А» по АДРЕСА_1, загальною площею 154,4 кв.м. Вчинено відповідну державну реєстрацію такого права.

На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 13 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подарував, а ПП «Лазурна 19» прийняло в дар 1/2 частину адміністративної будівлі літ. «А» по АДРЕСА_1, серія та номер договору №1950 (далі - договір дарування №1950).

Вчинено відповідну державну реєстрацію такого права.

На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 13 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подарував, а ПП «Лазурна 19» прийняло в дар 1/2 частину адміністративної будівлі літ. «А» по АДРЕСА_1, серія та номер договору №1952 (далі - договір дарування №1952).

Вчинено відповідну державну реєстрацію такого права.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2015 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 2 вересня 2014 року, на підставі якої ОСОБА_2 набуто право власності на об'єкт нерухомості - скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року скасовані рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на адміністративний будинок ,що розташований за адресою : АДРЕСА_1 (т.1 а.с.215).

Звертаючись з зазначеним позовом та з огляду на скасування ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 2 вересня 2014 року, позивач МП «Аліса» просило визнати договір дарування №1950 та договір дарування №1952 недійсними, та відповідно, скасувати державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно до положень ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до договорів дарування за №1950 та №1952, ОСОБА_2 подарував, а ПП «Лазурна 19» прийняло в дар адміністративну будівлю літ. «А» по АДРЕСА_1, площею 154,4 кв.м. в смт.Затока Білгород-Дністровського району Одеської області.

Позивач МП «Аліса» не є стороною договорів дарування за №1950 та №1952, які укладені між ОСОБА_2 та ПП «Лазурна 19», тому позивач не перебував з ними у зобов'язальних правовідносинах і обраний ним зобов'язальний спосіб захисту - визнання договорів дарування недійсними, спірних правовідносин не регулює, а тому виходячи з вищевказаних вимог законодавства, доводи МП «Аліса» щодо недійсності спірних договорів дарування не можуть бути прийняті до уваги, а позовні вимоги про визнання недійсним цих договорів дарування не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги можуть бути заявлені тільки стороною правочину.

Суд першої інстанції вірно посилався на те, що МП «Аліса» не є стороною правочину за №1950 та №1952 від 13 жовтня 2014 року, які укладені між ОСОБА_2 і ПП «Лазурна 19», та посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., тому спосіб захисту, визначений позивачем шляхом визнання недійсними договорів дарування не є правильним.

Розглядаючи спір ,який виник між сторонами у справі ,суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права,які підлягають застосуванню,повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку ,правильно встановив обставини справи ,в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення ,яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо незадоволення судом першої інстанції клопотання представника МП «Аліса» про відкладення розгляду справи ,оскільки такий довід не спростовує законність та обґрунтованість рішення суду.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо невірного встановлення обставин справи стосовно того,що ОСОБА_2 ніколи не був власником спірного майна , оскільки такий довід спростовується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2014 року (т.1 а.с.16).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що МП «Аліса» є заінтересованою особою та відповідно до ст. 215 ЦК України має право на оскарження договорів дарування від 13.10.2014 року не заслуговують на увагу з наступного.

ЦК України не містить визначення поняття «заінтересована особа» ,тобто таке поняття є оціночним. У ч.1 ст. 215 ЦК України використовується поняття « інші особи ,чиї цивільні права та інтереси порушені».

При зверненні з позов до суду МП «Аліса» посилалася на те,що з 1998 року та до теперішнього часу МП «Аліса» була і є єдиним законним користувачем та володільцем спірного об'єкта тобто титульним володільцем спірного нерухомого майна і на теперішній час це володіння ніяким чином не припинено ,як це передбачено статтею 399 ЦК України проте , зазначене судження спростовується матеріалами справи та поясненнями представників сторін Кравченка І.В., Коломієць І.В. ,наданих ними в судовому засіданні колегії суддів.

З пояснень представників відповідачів Кравченка І.В. та Коломієць І.В. ,наданих ними в судовому засіданні ,про що не заперечувала представник МП «Аліса» Стрезєва А.К., спірним нерухомим майном та земельною ділянкою на якій розташоване спірне майно МП «Аліса» користувалася до 2014 року на підставі договору оренди від 2001 року , строком дії договору оренди до 2011 року проте, по закінченню строку договору оренди МП «Аліса» земельну ділянку в добровільному порядку не висвобождало та лише за рішенням господарського суду Одеської області від 02.12.2011 року,залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2012 року , МП «Аліса» звільнила земельну ділянку на якій розташоване спірне майно.

З 2014 року спірним майном та з 2015 року за договором оренди укладеного між Білгород-Дністровською міською радою Одеської області , земельною ділянкою ,на якій розташоване спірне майно користується ПП «Лазурна 19» правонаступником якого є Приватне підприємство «Готельний комплекс «Курорт ЕЛІТ».

Матеріали справи не містять докази користування МП «Аліса» спірним майном на час ухвалення судом першої інстанції рішення.

Матеріали справи не містять ,а представником позивача всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази щодо доведення порушення майнових прав МП «Аліса» ,як заінтересованої особи ,яка набула право на оскарження договорів дарування.

Посилання представника МП «Аліса» на те,що за час користування спірним майном МП «Аліса» на земельній ділянці ,на якій розташоване спірне майно збудувала будинки для відпочинку , здійснювала ремонт нерухомого майна ,понесла витрати на утримання спірного майна та у майбутньому мають намір вирішувати питання щодо визнання за МП «Аліса» права власності на збудовані споруди та відшкодування витрат по утриманню спірного майна не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять докази збудування МП «Аліса» зазначених будівель та МП «Аліса» не позбавлена права та можливості у подальшому звернутися до суду з відповідним позовом щодо спірних будівель , які були збудовані МП «Аліса» та понесених витрат у зв'язку з утриманням спірного нерухомого майна ,або іншим шляхом захистити свої права щодо майна ,яке на думку представника є власністю МП "Аліса».

Національним законодавством України не передбачено вирішення спору ,який може виникнути у майбутньому.

Щодо вимог позивача про визнання договору оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,6914 га, укладеного 29 грудня 2015 року між ПП «Лазурна 19» та Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області недійсним, суд першої інстанції правильно вказав наступне.

У спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватно правового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК України підвідомчі господарським судам.

Відповідно до статті 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

ПП «Лазурна 19» є юридичною особою, Затоківська селищна рада є також юридичною особою (частина 1 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), відповідно спір стосовно реалізації Затоківською селищною радою повноваження власника землі шляхом надання в оренду земельної ділянки ПП «Лазурна 19» та визнання недійсним такого рішення є спором, який у сенсі статті 1 ГПК України підвідомчий господарському суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд, закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції вірно закрив провадження в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,6914 га, укладеного 29 грудня 2015 року між ПП «Лазурна 19» та Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦПК України суд при вирішенні питання про закриття провадження у справі постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення ,якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції провадження у справі, в частині позовних вимог МП «Аліса» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, закрив одночасно з ухваленням рішення суду з постановленням судового рішення проте, таке процесуальне порушення не впливає на правильність та обґрунтованість рішення суду .

Крім того, в апеляційній скарзі МП «Аліса» доводи щодо неправомірності закриття провадження у справі в частині позовних вимог МП «Аліса» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, не наведено.

За таких підстав ,апеляційна скарга МП «Аліса « відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу малого підприємства «Аліса» - відхилити . Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської А.А.Калараш

А.П. Заїкін

С.О.Погорєлова