АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу, а відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, у межах позовних вимог та на підставі наданих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно кредитно-заставного договору № DOW0AN92510914 від 15.09.2008 року, ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 48907,98 грн., зі сплатою за користування ними відсотків у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.09.2013 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору, заборгованість станом на 13.02.2013 року склала 81968,17 грн., в тому числі:

- заборгованість за кредитом - 32 921,26 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 14 945,66 грн.;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 3 129,62 грн.;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 26 830,29 грн.;

- штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.;

- штраф (процентна складова) - 3891,34 грн..

Зобов'язання позичальника, що випливали зі кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ "Акцент-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_3 будь-яких коштів за кредитним договором та доказів сплати останнім коштів за даним кредитним договором.

Такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно ст.10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте, суд першої інстанції вимоги вказаної статті не виконав, не витребував та роз'яснив позивачу наслідки надання чи ненадання певних документів, що обґрунтовують позовні вимоги а ні на стадії прийому позовної заяви, а ні під час розгляду справи.

Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи у суді першої інстанції відповідач в своїй заяві про перегляд заочного рішення не заперечував факт отримання кредитних коштів (а.с.39). Оскільки, відповідно до ст.61 ЦПК обставини, які визнані сторонами по справі не підлягають доказуванню, посилання суду на те, що позивач не надав доказів щодо видачі відповідачу кредиту, - не відповідає фактичним обставинам справи.

Матеріалами справи доведено укладання між позивачем та відповідачем кредитного договору та непогашення кредиту з боку ОСОБА_3 Наявна заборгованість підтверджується відповідним розрахунком (а.с.4-5) та не спростована відповідачем.

До апеляційної скарги позивачем надано докази руху коштів по рахунку та часткове погашення кредиту. Також отримання кредиту та наявність заборгованості підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2012 р. по справі № 0417/2-1635/2012, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Вказане рішення є чинним та виконане шляхом реалізації 29.09.2012 р. заставного автомобіля за 14000 грн. та направлення вказаних коштів на часткове погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою руху коштів по рахунку.

Відповідно до ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦПК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин які мають істотне значення.

Колегія суддів зазначає, що після виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2012 р. по справі № 0417/2-1635/2012, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Вказане рішення є чинним та виконане шляхом реалізації 29.09.2012 р. заставного автомобіля за 14000 грн. та направлення вказаних коштів на часткове погашення кредиту, сума заборгованості залишилась. Проте, банк звернувся до суду з позовом майже через рік - 12.03.2013 р., чим сприяв збільшенню пені, що є підставою для зменшення її розміру.

Однак, колегія суддів не вважає за доцільне застосування вказаної норми та звертає увагу на вимоги позивача щодо стягнення не тільки пені, а і штрафів (фіксованої частини та процентної складової). Як зазначено в правовій позиції у справі N 6-2003цс15 (Постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 р.), цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що стягнення пені призведе до подвійної відповідальності, що унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог, заявлених ПАТ КБ "Приватбанк" до ПАТ "Акцент-Банк", колегія суддів враховує наступне.

Так, ст.15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст.16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст.. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч.1, 2 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст.17) або ГПК України (ст.ст.1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

В абз.3 п.15 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року за № 6-745цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та вирішив спір в частині вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ПАТ "Акцент-Банк", який є юридичною особою, у порядку цивільного судочинства у порушення вимог ст.15 ЦПК України, а тому, відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України судове рішення у цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, визначених п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, за положеннями якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення витрат на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн.

Порядок відшкодування витрат на правову допомогу визначений ч.1 ст.84 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" закріплені підстави та умови визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу.

З урахуванням відсутності в матеріалах справи підтвердження того, що позивач отримав правову допомогу від особи, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, відсутності погодженого розрахунку на надання правової допомоги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у компенсації понесених позивачем витрат за надання правової допомоги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом - 32921,26 грн., заборгованості по відсотках - 14945,66 грн., заборгованості комісією - 3129,62 грн., штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 3891,34 грн., судових витрат - 1721,33грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2015 року скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за договором поруки - закрити.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DOW0AN92510914 ВІД 15.09.2008 року заборгованості за кредитом - 32921,26 грн., заборгованості по відсотках - 14945,66 грн., заборгованості комісією - 3129,62 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; штраф (процентна складова) - 3891,34 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1721,33 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Судді: