Справа № 357/4175/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 18.04.2017 року обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.03.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_4 року позичальник, ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.12.2015 року. Згідно с.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконанні іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців: таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виходячи із вище викладеного, спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з ІНФОРМАЦІЯ_4 року по 28.05.2016 року. У даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1. Вказана обставина підтверджується копією Договору позичальника та копією паспорта відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України позивачем 10.03.2016 року була направлена претензія кредитора до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори. 25.03.2016 року позивачем було отримано відповідь Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк» була заведена спадкова справа після померлого ОСОБА_2. Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника. Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 17.07.2017 року до спадкоємця, ОСОБА_1, було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було вчинено. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 16.03.2012 року становить - 10064,27 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 10064 грн. 27 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в позові зазначено клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася до суду, подала заяву в якій повідомила, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 та зятя ОСОБА_3 у спадщину не вступала і спадкову справу не відкривала. В судових засіданнях участі приймати не буде, в зв'язку з вкрай поганим станом здоров'я.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За положеннями ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно зі ст.11 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н від 16.03.2012 року, на підставі якого, банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позивач зазначає, що станом на дату смерті позичальника ОСОБА_2 його заборгованість перед банком становила 10064 грн. 27 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року позичальник ОСОБА_2 помер, на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

03.03.2016 року ПАТ КБ « ПриватБанк» було направлено претензію кредитора до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори (а.с.38), на підставі якої нотаріальною конторою заведено спадкову справу №40/2016 (а.с.39).

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи (пп. 2.1 п.2 глави 10 розділу ІІ Порядку).

Претензії, що подаються через нотаріуса, повинні бути заявлені у письмовій формі. Законодавство не містить будь-яких вимог до форми і змісту вимоги кредитора та не покладає на нотаріуса обов'язку перевіряти обґрунтованість вимог. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину або виконавця заповіту. При цьому, нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Таким чином, нотаріус приймає заявлені через нього вимоги кредиторів спадщини до спадкоємців, обмежившись формальною перевіркою додержання передбачених ч. 3 ст.1281 ЦК строків (зокрема, шляхом ознайомлення з текстом в частині настання строків вимоги). Разом з тим, якщо нотаріус немає можливості установити коли настав строк вимоги, відмовити у прийнятті відповідної заяви кредитора він все одно права не має, оскільки ініціювання спору щодо прав кредитора є правом спадкоємців, а не повноваженням нотаріуса.

Відповідно до п.11.1. Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5, претензії кредиторів, поряд з іншими заявами, що стосуються спадкових прав громадян, реєструються в книзі обліку і реєстрації спадкових справ і формуються у спадкові справи. Крім того, у разі якщо претензії кредиторів надійшли поштою або подані нотаріусу кур'єром, такі претензії також підлягають реєстрації у журналі реєстрації вхідних документів (п.8.9. Правил ведення нотаріального діловодства).

Судом встановлено, що на день розгляду справи спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб ( спадкоємців).

За положеннями п.5 ч.1 ст.1219 та ч.1ст. 608 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, права і обов'язки боржника, якщо зобов'язання нерозривно пов'язане з особою боржника і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особо.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 40-43), 06.07.2016 року ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» направляв лист - претензію ОСОБА_1, однак в матеріалах справи відсутні відомості про отримання нею даного листа - претензії.

Судом встановлено, що ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» 25.03.2016 року дізнався, що боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується відміткою на отриманому листі від Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори (а.с.39), а з позовом до суду звернувся 22.01.2017 року, тобто після шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини.

Отже, позивачем не доведено пред'явлення у передбачений законом строк вимог до спадкоємця, що прийняв спадщину.

Згідно зі статтями 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу прийняття спадщини.

За ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Заявляючи позов до дружини померлого боржника, ОСОБА_1, позивач посилається на те, що відповідач є спадкоємцем за законом першої черги і прийняла спадщину в силу ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини вона проживала разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 і протягом встановленого законом шестимісячного строку не заявила про відмову від неї.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини до Білоцерківської міської нотаріальної контори не подавала.

В заяві від 20.06.2017 року відповідач ОСОБА_1 повідомила, що після смерті чоловіка у спадщину не вступала і спадкову справу не відкривала (а.с.61), а також надала до суду копії договорів дарування на будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається із даних договорів дарування 21.06.1996 року ОСОБА_4, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, подарувала ОСОБА_1 35/200 частини житлового будинку, з частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.71-72), а також 20.09.1993 року ОСОБА_5, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 подарувала ОСОБА_1 33/40 частини жилого будинку з частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.73-74), тобто даний будинок на праві власності належить ОСОБА_1 та не являється майном спадкодавця.

З копії будинкової книги ( а.с. 63-67) вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований за вказаною адресою з 03.08.2005 року та знятий з реєстраційного обліку 11.12.2015 року, як померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

З копії паспорта відповідача ( а.с. 32) вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 22.04.2009 року.

В п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналіз зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємці боржника за кредитним зобов'язанням зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у випадку пред'явлення у передбачений законом строк кредитором вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину.

Однак, позивачем не доведено факт отримання відповідачем майна спадкодавця та вартість даного майна для задоволення вимог кредитора.

Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 526, 1216, 1218, 1268, 1269, 1270, 1281,1282 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209 - 215, 292, 293 , 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О. В. Бондаренко