Справа № 357/7310/16-ц Головуючий у І інстанції Кошель Б. І.
Провадження № 22-ц/780/319/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 31.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретаріОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову вказувала, що 23.08.2011 року ОСОБА_7 подано позовну заяву про припинення права на частку у спільному майні ОСОБА_6

06.06.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за наслідками розгляду цивільної справи №2-220/11 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні винесено заочне рішення, яким позов ОСОБА_7 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_7) А.В. на належні їй 38/300 частин житлового будинку №69 домоволодіння по вул. Партизанська в м. Біла Церква; стягнуто на її користь вартість належної їй частки у спільному майні в розмірі 41 850 грн., які знаходяться на депозитному рахунку суду; визнано за ОСОБА_7 право власності на 38/300 частин житлового будинку №69 домоволодіння по вул. Партизанська в м. Біла Церква; вирішено питання про судові витрати.

13.07.2015 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-220/11 заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду по суті.

Позивачка посилалася на те, що під час розгляду вищевказаної справи вона дізналася про те, що 19.09.2015 року був укладений договір дарування квартири в житловому будинку, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №1498, згідно якого ОСОБА_7 подарувала квартиру під №2, яка розташована в місті Біла Церква по вулиці Партизанській в житловому будинку під № 69, Київської області ОСОБА_5 і за останньою зареєстровано право власності на вищевказану квартиру.

Вказувала, що ОСОБА_7 не мала жодних прав на відчуження майна, яке належить на праві власності позивачці, укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1, засвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 19.09.2015 року за №1498, укладений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, суперечить вимогам закону.

Уточнивши позовні вимоги остаточно просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на її користь 1/6 частину квартири АДРЕСА_2, що відповідає її частці 38/300 частин житлового будинку №69 домоволодіння по вул. Партизанська в м. Біла Церква.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1/6 частину квартири АДРЕСА_2. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному обсязі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.1986 року нотаріально посвідченого старшим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за №1-1950, спадкоємцями майна ОСОБА_10, яка померла 28.10.1984 року є в рівних частках кожний: чоловік ОСОБА_11, дочка ОСОБА_12, дочка - ОСОБА_13, спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 19/50 частин жилого будинку, що знаходяться в м. Біла Церква, вулиця Партизанська під номером 69 і належав померлій на підставі свідоцтва про право власності виданого Білоцерківським міськкомунгоспом 04.06.1984 року і зареєстрованого в інвентарбюро за № 3355.

Згідно копії ОСОБА_11 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого 08.04.2013 року Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 22.03.2013 року за ОСОБА_6 на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано 38/300 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під №69 по вул. Партизанська в м. Біла Церква Київської області.

06.06.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом ухвалено заочне рішення по справі №2-220/11 2/357/422/13 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні згідно якого позов задоволено; припинено право ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_13) А.В. на належній їй 38/300 частин житлового будинку №49 домоволодіння по вул. Партизанська в м.Біла Церква, стягнувши на її користь вартість належної їй частки у спільному майні в розмірі 41 850 грн., які знаходяться на депозитному рахунку суду; визнано за ОСОБА_7 право власності на 38/300 частин житлового будинку №49 домоволодіння по вул. Партизанська в м. Біла Церква.

06.10.2014 року ОСОБА_7 звернулася до Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і до своєї заяви ОСОБА_7 додала копію заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 2-220/11 2/357/422/13 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні з відміткою, що рішення набрало законної сили 25.07.2013 року.

З копії рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №16370627 від 09.10.2014 року вбачається, що державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_14 Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області розглянула заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 06.10.2014 року, яку подала ОСОБА_7 для проведення державної реєстрації права власності, вирішила провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1 на квартиру, що розташована АДРЕСА_3, за субєктом: ОСОБА_7.

Державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_14 09.10.2014 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер: 27897654, а саме на: квартиру АДРЕСА_4, загальна площа 51,3 кв.м., житлова площа 34,3 кв.м., форма власності: приватна, розмір частки: 1, власник: ОСОБА_7.

08.06.2015 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_15 направила до Білоцерківського міськрайонного суду заяву про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.06.2013 року, і ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 13.07.2015 року заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2013 року скасовано та призначено розгляд справи, а в подальшому ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 18.11.2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про припи нення права на частку у спільному майні закрито на підставі ст. 205 ч. 1 п. 3 ЦПК України. Вказана ухвала суду набрала законної сили.

19.09.2015 року був укладений договір дарування зазначеної квартири №2 в житловому будинку, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №1498.

Згідно вказаного договору дарування квартири, ОСОБА_7 передала квартиру під №2, яка розташована в місті Біла Церква по вулиці Партизанській в житловому будинку під № 69, Київської області, у власність ОСОБА_5 безоплатно.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про витребування від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1/6 частину квартири АДРЕСА_5, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6, як власник втратила володіння цим майном не з власної волі, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_6 являється власником 38/300 частин житлового будинку № 69 домоволодіння по вул. Партизанська в м. Біла Церква, проте місцевим судом задоволено позовні вимоги про витребування від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1/6 частину квартири АДРЕСА_6.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В матеріалах справи відсутні будь які відомості, щодо належності на праві власності ОСОБА_6 1/6 частину квартири № 2 житлового будинку № 69 по вул. Партизанській в м. Біла Церква, також відсутні відомості про виділ в натурі часток на квартири, чи квартир взагалі в цьому будинку між співвласниками, тому суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позову та витребування у власність 1/6 частину квартири № 2, оскільки ОСОБА_6 не являється власником 1/6 частин квартири № 2 і такий об»єкт нерухомості ніколи їй не належав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судовою колегією не встановлено, яким саме чином невизнані або оспорюються права ОСОБА_6 саме на 1/6 частину квартири № 2 житлового будинку № 69 по вул. Партизанській в м. Біла Церква.

Згідно з положеннями статей 10, 60, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обґрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав та предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, позивачем у порушення вимог ст.ст.10, 60, 58, 59 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 1/6 частина квартири № 2 житлового будинку № 69 по вул. Партизанській в м. Біла Церква відповідає її 38/300 частинам цілого будинку № 69, право власності на які має позивачка, і які вибули з її власності поза її волею. Не містять таких доказів і матеріали справи.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: В.І.Олійник

ОСОБА_2