АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Волошиної В.М.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 8 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Алмаз 2» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/1589/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у червні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди в розмірі 22 044грн. 66коп., 800грн. витрат за проведення експертного дослідження та завданої моральної шкоди в розмірі 22 000грн. і судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що їй на праві власності належить однокімнатна квартира НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, який обслуговується ЖБК «АЛМАЗ 2».

Позивач стверджувала, що відповідач, яка проживає у квартирі НОМЕР_2, не проводить поточний ремонт водогінної системи та системи теплопостачання, внаслідок чого протягом 2014 року неодноразово відбувався прорив водогону та залиття її квартири, проте, відповідач зобов'язувалася відшкодувати завдані збитки. Однак, 27 жовтня 2014 року та 19 листопада 2014 року відбулось повторне залиття її квартири.

Позивач посилалася на те, що 19 травня 2016 року комісією було проведено обстеження її квартири, виявлено пошкодження у кімнаті по всій площі стелі, відклеювання шпалер від стін та часткове пошкодження електропроводки, відклеювання шпалер на стелі та стінах у кухні та у коридорі. Причиною залиття квартири стало пошкодження вентилю гарячого водопостачання у квартирі відповідача.

Позивач вважала, що відповідач зобов'язана відшкодувати завдані їй пошкодженням квартири збитки, вартість яких визначена звітом № 38/05.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилалася на те, що внаслідок залиття квартири їй було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, і яку вона оцінює у 22 000грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 8 листопада 2016 року в позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи та невідповідність висновку суду

- 2 -

обставинам справи та наданим доказам, зокрема, акту про залиття та звіту про вартість збитків, завданих у результаті залиття.

Також позивач вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, так як не врахував систематичність залиття відповідачем її квартири, що завдає їй моральних страждань.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення відповідача та її представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1. Відповідач є власником квартири НОМЕР_2, яка розташована у цьому ж будинку над квартирою позивача.

Згідно акту, складеному мешканцями будинку АДРЕСА_1 та затвердженому головою правління ЖБК «Алмаз 2» 19 травня 2016р., у квартирі НОМЕР_1 вказаного будинку виявлені пошкодження, які мали місце неодноразового залиття квартири 27 жовтня та 19 листопада 2014р. Причиною залиття зазначено пошкодження вентиля ГВП у квартирі НОМЕР_2 вказаного будинку. При цьому, голова правління ЖБК «Алмаз 2» у акті зазначив, що акт складено зі слів ОСОБА_1, акти про залиття з 2004р. по 2014р. не складалися, попередні залиття не обстежувалися.

Відповідно до звіту з визначення вартості збитку, нанесеного власнику майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1, кв.НОМЕР_1, від 31 травня 2016р., вартість матеріального збитку, завданого залиттям пошкодженого майна, становить 18 541грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу.

Колегія суддів вважає, що даний висновок суду відповідає наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, позивач зобов'язаний надати суду докази у підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

Під час розгляду справи судом першої інстанції з пояснень свідків було встановлено, що позивач у 2014р. не зверталася ні до голови правління ЖБК, ні до будь-яких інших офіційних установ з приводу залиття її квартири, що у 2014р. відбувалося залиття квартири відповідача з вище розташованої квартири, що стало також причиною залиття квартири позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У порушення вказаної норми процесуального права позивачем не було надано належних та достатніх доказів у спростування наданих відповідачем доказів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно визнав неналежним доказом у підтвердження вини відповідача у залитті квартири позивача, наданий нею акт від 19 травня 2016р., оскільки судом встановлено і не заперечувала позивача, що акт складено через два роки після залиття зі слів самої позивача, без перевірки дійсних причин залиття та без участі відповідача.

Також суд першої інстанції правомірно врахував, що на час залиття її квартири, позивач не зверталася до відповідних офіційних органів для встановлення причини залиття квартири та фіксування даного факту.

Доводи апеляційної скарги, що судом не був врахований звіт, у якому зазначено, що

- 3 -

пошкодження квартири позивача виникло саме у результаті залиття, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог та апеляційної скарги, оскільки у звіті від 31 травня 2016р. визначений тільки розмір матеріальної шкоди, завданої пошкодженням квартири у результаті залиття, проте, не визначено причини залиття квартири.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яка завдана діями відповідача, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, моральна шкода відшкодовується тільки у разі встановлення вини особи, яка її завдала.

Так як під час судового розгляду не було встановлено, що залиття квартири позивача відбулося у результаті винних дій відповідача, а завдання моральної шкоди позивач пов'язувала саме із пошкодженням її квартири у результаті залиття, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 8 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: