Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1562/16-ц
Провадження 2/483/39/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2017 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Казанлі Л.І.

при секретарі Гречці С.Є,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

26 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про поділ майна, набутого під час шлюбу. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 05 травня 2004 року по 11 травня 2016 року перебувала з відповідачем ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі. За цей період подружжям було придбано рухоме майно на загальну суму 14 699 грн, яке в подальшому було пошкоджено внаслідок пожежі, що сталася з вини відповідача. Крім того, за їхні з відповідачем ОСОБА_5 спільні кошти в сумі 44 000 грн були побудовані будівлі та споруди на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що належить батькові її колишнього чоловіка - відповідачеві ОСОБА_3. Посилаючись на те, що між нею з відповідачами не досягнуто згоди щодо поділу майна, набутого під час шлюбу, просила стягнути з відповідача ОСОБА_5 7 349 грн 50 коп., з відповідача ОСОБА_3 22 000 грн - в рахунок грошової компенсації за частку майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка та її представник в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_4 в судовому засіданні вважали позов безпідставним, посилаючись на те, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що вказані в позовній заяві об'єкти рухомого та нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, а також інвентарну справу на будинок відповідача ОСОБА_3, суд дійшов такого.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2004 року. 11 травня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

Ці обставини не оспорюються сторонами, а крім того, підтверджуються копією рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2016 року про розірвання шлюбу (а. с. 10).

Судом встановлено, що на момент розгляду справи судом домовленість між сторонами щодо добровільного поділу майна подружжя відсутня, і, як наслідок, існує спір, що має бути вирішений у судовому порядку.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 69, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; дружина та чоловік мають право на його поділ; у разі поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно з п. 22 цієї постанови, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка зазначила, що вважає об'єктами спільної сумісної власності подружжя таке рухоме майно: кухонні меблі вартістю 2 000 грн, пральну машинку «Samsung» вартістю 1 999 грн, музичний центр вартістю 2 000 грн, телевізор «LG» вартістю 1 600 грн, DVD-програвач вартістю 500 грн, ванну вартістю 650 грн, м'який куток вартістю 750 грн, три паласи вартістю 1 000 грн, палас вартістю 800 грн, письмовий стіл вартістю 850 грн, бойлер вартістю 800 грн, 50 голів курей вартістю 3 750 грн, конвектор вартістю 1 000 грн, а всього на загальну суму 14 699 грн. Крім того, позивачка вказала, що нею з відповідачем ОСОБА_5 були витрачені спільні кошти для будівництва таких будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1: гаражу вартістю 8 000 грн, туалету, душу вартістю 3 000 грн, сінника вартістю 5 000 грн, веранди вартістю 4 000 грн, паркану вартістю 13 000 грн, двох сараїв вартістю 6 000 грн, цементової стяжки подвір'я вартістю 5 000 грн, а всього на загальну суму 44 000 грн.

В ході судового розгляду відповідач та представник відповідачів частково погодились із заявленими ОСОБА_1 вимогами, однак вважали їх надто завищеними. Так, останні просили виключити з об'єктів спільного майна подружжя музичний центр та телевізор «LG», оскільки ці речі були придбані у кредит, який сплачував відповідач. Крім того, вказали, що вартість пральної машинки «Samsung» складає 1 600 грн, ванни - 450 грн, м'якого кутку - 600 грн, бойлера - 600 грн, 30 голів курей - 450 грн. Стосовно коштів для будівництва будівель і споруд, що їх було витрачено позивачкою та її чоловіком, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що вартість цих будівель складає: туалету, душу - 1 000 грн, сіннику - 500 грн, веранди - 1 000 грн, паркану - 8 000 грн, двох сараїв - 3 000 грн, цементової стяжки подвір'я - 500 грн. Усього відповідачем визнається вартість рухомого майна в сумі 8 850 грн, витрат на будівництво - 14 000 грн..

Частиною 3 ст. 10, частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом позивачці було роз'яснено її право на проведення у справі судової експертизи для оцінки спірного майна, однак, остання таким правом не скористалась, як і не надала будь-яких інших доказів щодо вартості майна, які спростовували б суму, вказану відповідачем, а тому суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України постановляє рішення за наявними у справі доказами.

Отже, суд вважає, що поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підлягає рухоме майно загальною вартістю 8 850 грн та витрати на будівництво в розмірі 14 000 грн і вони мають право на 1/2 частку зазначеного спільного сумісного майна подружжя кожний, вартістю по 11 425 грн.

Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки грошової компенсації за частку майна у вказаному вище розмірі. Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 в частині стягнення половини витрат на будівництво з відповідача ОСОБА_3, оскільки він не є учасником спірних правовідносин у розумінні ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, а відтак її позов є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Також у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про поділ майна подружжя- задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 - 11 425 (одинадцять тисяч чотириста двадцять п'ять) гривень в рахунок грошової компенсації за частку майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а також 551 (п'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення рішення, - у той же строк з дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: