Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/1498/16-ц
Номер провадження 2/540/8/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Порохні І.І.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в судовому засіданні 03 лютого 2017 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13.10.2005р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач належним чином його не виконує, а тому станом на 31.10.2016 року має заборгованість. У звязку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19425,20 грн та судові витрати.

Відповідач направила до суду заперечення в яком просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що ніякої кредитної картки вона не отримувала, заяву про надання кредиту не писала, вважає, що хтось заповнив заяву за неї та користувався її карткою (а.с. 27-28).

У судове засідання представник позивача не зявився направив клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 19).

Відповідач та її представник проти позову заперечують з тих підстав, що кредитний договір відповідач не укладала та не підписувала, коштів на отримувала, також просять застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 13.10.2005р. між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та від імені Котлярової (нині прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_3 укладено кредитний договір без номера, що складається з Заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів, за умовами якого банк надав позичальнику кредит, шляхом видачі кредитної картки MasterCard з лімітом у розмірі 2400,00 грн, базовою процентною ставкою 3 % в місяць із розрахунку 360 днів у році. Погашення заборгованості повинно здійснюватись щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості (а.с. 6).

За п.3.2, п.3.3 Умов, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.8).

Позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 6.5 Умов) (а.с. 10).

Пунктом 8.6 Умов передбачено, що при порушенні строків платежу по будь-якому грошовому зобовязанню більш ніж на 120 днів клієнт зобовязаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. +5 % від суми позову (а.с 10).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.10.2016р. відповідач має заборгованість за кредитним договором б/н від 13.10.2005 року перед банком в розмірі 19425,20 грн з яких: 2323,28 грн. заборгованість за кредитом; 15700,72 грн. - заборгованість за процентами; 1401,20 грн - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 4,5).

В той час, в судовому засіданні відповідач категорично заперечувала факт укладення вказаного договору та зазначила, що підпис належить не їй. При цьому, дійсно на той час вона проживала в Луганській області і працювала в військкоматі, а заробітну плату отримувала через ПриватБанк. У 2009 році переїхала в Полтавську область, вийшла заміж і у 2013 році влаштувалася на роботу в ТОВ «Приват- Агро-Альянс», після чого в кінці року з неї двічі були зняті кошти на погашення вказаного кредиту. Звернувшись до керівника Машівського відділення ПриватБанку Бобиля вперше дізналася, що за нею рахується якийсь кредит, оскільки до цього часу кошти не стягувалися. За його пропозицією направила до Луганського відділення відповідне звернення, але хоча відповіді не надійшло, кошти перестали знімати з зарплатної картки. Разом з тим, до цього часу приходять смс про утримання з неї коштів.

Так, за клопотання відповідача у позивача витребовувалися оригінали документів кредитної справи, але вони позивачем надані не буди, оскільки знаходяться в Луганському архіві взаємодія з яким не можлива (а.с. 92).

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

В судовому засіданні судом було розяснено відповідачу право заявити клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, але оскільки оригінали документів не були надані, а відтак у призначенні експертизи було відмовлено за відсутності для цього правових відстав.

Так, відповідно до п. 3.5. Розділу ІІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта (крім обєктів почеркознавчих досліджень).

Пунктом 1.1. Розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, передбачено, що для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не довів, що відповідач підписувала заяву про видачу кредиту, отримала кредитну карту та користувалася нею, чим не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести свої вимоги чи заперечення.

У свою чергу, відповідач мала намір спростувати ці доводи позивача шляхом проведення судової-почеркознавчої експертизи, але позбавлена такої можливості, оскільки не надані були оригінали кредитної справи, а відтак суд вважає, що ненадання позивачем вказаних документів, не може слугувати безумовною підставою для встановлення факту укладення договору.

Крім цього, з доданого до заяви про видачу кредиту паспорту відповідачки (а.с. 13) вбачається, що він засвідчений банком не у жовтні 2005 року, а 28.08.2013р. (як зазначила позивач в цей час вона працевлаштувалася на роботу в ТОВ «Приват-Агро-Альянс» в смт Машівка). Крім цього, в паспорті прізвище відповідачки значиться ОСОБА_1, в той час, вона одружилася 20.11.2010р., а тому на дату, зазначену як укладення договору, вона мала прізвище Котлярова про що надала копію паспорту (а.с. 29, 37), але позивач цієї належним чином копії її паспорту не надав, що також підтверджує доводи відповідачки про відсутність кредитних відносин між нею та позивачем.

Крім цього, як зазначила відповідач, деякі відомості в заяві про видачі кредиту є неправдивими, оскільки вона ніколи не володіла нерухомістю і дачного будинку не мала.

Як вбачається зі змісту ч.3 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 названого Кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Кодексу.

Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд вважає, що оскільки кредитний договір без номера від 13.10.2005р. за яким позивач просить стягнути з відповідачки кошти у звязку з неналежним його виконанням, відповідачкою не підписувався, тобто сторони не обговорювали істотні умови договору, позивач не виражала своє волевиявлення, а відтак кошти не отримувала, що відповідно до вимог законодавства тягне за собою недійсність вчиненого правочину, позивач вказаних доводів відповідача належними та допустимим доказами не спростував, а тому суд приходить до висновку, що з наведених підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати на користь позивача з відповідачки стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 203, 215 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 06 лютого 2017 року

Суддя: