Справа № 191/4070/16-ц
Провадження № 2/191/320/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
03.02.2017 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Прижигалінської Т.В.
при секретарі Силкіній О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Славгородський арматурний завод» до ОСОБА_1, третя особа: виконавчий комітет Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Вказаний гуртожиток (у складі цілісного майнового комплексу) був переданий у власність відкритому акціонерному товариству «Славгородський арматурний завод» в процесі корпоратизації державного підприємства «Славгородський арматурний завод» відповідно до наказу комітету економіки виконкому Дніпропетровської обласної Ради народних депутатів від 27.12.1994 р. № 105.
У звязку з відсутністю мешканців у гуртожитку та збитковістю утримання гуртожитку для заводу, на підставі протоколу засідання правління ВАТ «САЗ» від 24.10.2007 року № 14 та згідно наказу № 20 від 06.03.2008 року структурний підрозділ гуртожиток був повністю ліквідований з 15.05.2008 року.
Станом на час звернення з цим позовом до суду структурний підрозділ гуртожиток ліквідовано, проживаючі особи в приміщенні відсутні, газопостачання гуртожитку припинено, будівля гуртожитку законсервована.
ПрАТ «САЗ», як власник гуртожитку, у 2016 році мав намір продати будівлю гуртожитку, розташовану по вул. Заводська, 63 в смт. Славгород. Але під час підготовки документів для укладання угоди з'ясувалося, що у вказаному гуртожитку з 19.11.2013 року до часу звернення до суду зареєстрований відповідач, що зазначено у домовій книзі. Хоча в 2008 році гуртожиток був ліквідований.
Згідно довідки виконкому Славгородської селищної ради Дніпропетровської області від 04.05.2016 р. № 568 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований, але не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Таким чином, наявність реєстрації місця проживання відповідача у належній позивачу будівлі № 63 по вул. Заводська в смт. Славгород порушує право власності позивача.
Відповідач ніколи не працював на заводі, у гуртожитку не проживав і не зявлявся, оплату за проживання не здійснював, його особистих речей в гуртожитку не має. Спеціальний ордер на вселення відповідача не видавався. В домовій книзі відсутній запис щодо місця роботи відповідача. Будь-які заяви від відповідача про те, що він буде відсутнім за місцем реєстрації та збереження за ним права на користування за цією адресою відсутні.
Тобто відповідач понад шість місяців, а саме протягом трьох років відсутній у місці своєї реєстрації без поважних причин і взагалі з 2013 року житлом у гуртожитку він не цікавиться.
Представник позивача до початку відкритого судового засідання надав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності та проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується оголошенням в газеті «Вісті Придніпров'я» № 91 (1790) від 29.11.2016 року.
Третя особа у відкрите судове засідання не зявилася з невідомих суду причин. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Таким чином суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.
На підставі протоколу засідання правління ВАТ «САЗ» від 24.10.2007 року № 14 та згідно наказу № 20 від 06.03.2008 року структурний підрозділ гуртожиток був повністю ліквідований з 15.05.2008 року у зв'язку з відсутністю мешканців у гуртожитку та збитковістю утримання гуртожитку для заводу.
Згідно довідки Головного бухгалтеру ВАТ «САЗ» № 289 від 06.05.2016 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в гуртожитку не проживав та не здійснював оплату за проживання.
Згідно довідки позивача від 25.05.2016 р. № 348, станом на час звернення з цим позовом до суду структурний підрозділ гуртожиток ліквідовано, проживаючі особи в приміщенні відсутні, газопостачання гуртожитку припинено, будівля гуртожитку законсервована.
Згідно ст.127 ЖК України гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.
Відповідно до ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі такого рішення адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який згідно ст.129 ЖК України є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності.
Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Вказана стаття також закріплює вичерпний перелік причин відсутності громадянина понад 6 місяців, що є підставою для збереження житла за відсутнім наймачем.
Відповідно стаття 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
З норми ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Із вищевикладеного вбачається, що відповідач дійсно не проживає більше шести місяців за адресою реєстрації без поважних причин, що створює перешкоди у здійсненні позивачем його права користування та розпоряджання належним йому гуртожитком, тому, суд, дослідивши матеріали справи, вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то вони задоволенню не підлягають, оскільки зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 328, ч. 1 ст. 334, 405 ЦК України, ст. 71, 127, 128 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 11, 60, 130, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
На заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області позивачем може бути подано апеляційну скаргу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: ОСОБА_2