РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року провадження № 2/263/128/2017

справа № 263/10931/16ц

Жовтневий районний суд м. Маріуполя у складі головуючого судді Васильченко О.Г., при секретарі Марцині Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із заявою про визнання незаконним наказу про звільнення № 191 від 04.08.2016 року, поновлення його на роботі на посаді водія транспортного засобу ТОВ "Маріупольське автотранспортне підприємство 11402", стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 21 577 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, суду пояснив, що він з 14.05.2016 року працював на посаді водія транспортного засобу, наказом від 04.08.2016 року звільнений з посади водія на підставі ч. 4 ст.40 КЗпП України за прогули 09.07.2016 року та 21.07.2016 року. Вважає наказ про звільнення незаконним, тому що день звільнення, а саме: 04.08.2016 року у нього був вихідний день, крім того, він дійсно 09.07.2016 року прийшов на роботу на територію підприємства, проте покинув місце роботи і пішов гуляти містом, оскільки автотранспортний засіб на якому він повинен був виїжджати, був в несправному стані, підприємство він покинув не поінформувавши нікого, хто був у нього напарником - йому не відомо. Така ж ситуація склалася і 21.07.2016 року, покликали механіка, йому запропонували інший транспортний засіб на маршруті №124, проте у нього заболіла голова і він пішов з території підприємства і не з'являвся до кінця робочого дня, про те, куди він пішов, адміністрацію не проінформував. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки йому надавався несправний транспортний засіб, а займатися ремонтом він не повинен. Просить суд визнати наказ про його звільнення від 04.08.2016 року незаконним і скасувати, поновити його на роботі на посаді водія транспортного засобу ТОВ "Маріупольське автотранспортне підприємство 11402" з 04.08.2016 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, згідно уточненої позовної заяви від 31.10.2016 року, у розмірі 21577 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заявлених вимог, суду пояснив, що він є директором ТОВ "Маріупольське автотранспортне підприємство 11402", йому відомо, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на підприємство 14.05.2016 року водієм транспортного засобу. По роду роботи ОСОБА_1 повинен був виїжджати в робочий час на автобусі по певному маршруту в м.Маріуполі, конкретний транспортний засіб за водієм не закріплений. З самого початку роботи відносно ОСОБА_1 стали надходити доповідні про те, що він йде з роботи, нічим не пояснюючи причину, від будь-яких пояснень відмовляється, адміністрація підприємства намагалася якимсь чином піти назустріч ОСОБА_1, оскільки він був переселенцем з непідконтрольної Україні території. Проте дані випадки почастішали, ОСОБА_1 пішов з роботи 09.07.2016р., 21.07.2016 р., як потім пояснив, гуляти містом. Місцем роботи вважається територія підприємства, вона захищена, є охорона, на певних ділянках ведеться відеоспостереження. Робота починається з надання транспортного засобу водієві, якщо воно несправне і несправність можливо виправити, водій може це робить, у разі будь-якої іншої поломки, викликається механік. Дійсно ОСОБА_1 надавався несправний транспортний засіб, проте він відразу ж 09.07.2016 р. та 21.07.2016 р. покидав територію підприємства, додзвонитися до нього було неможливо, оскільки він відключав телефон, на підприємство не повертався. У подібних випадках працівник повинен знаходитися на території підприємства, доповісти про несправність і чекати подальших розпоряджень.

Представник відповідача ОСОБА_4 суду пояснив, що вважає звільнення ОСОБА_1 законним, оскільки він двічі покинув місце роботи, ніяк не пояснив причини залишення території підприємства, не дочекався розпорядження адміністрації. У зв'язку з прогулами ОСОБА_1 були складені відповідні акти, є доповідні посадовців підприємства, раніше ОСОБА_1 також неодноразово залишав місце роботи, однак адміністрація приймала до уваги що він переселенець, ніяких заходів не вживала. Пояснив суду, що водій не повинен покидати територію підприємства у разі виникнення ситуації, пов'язаної з неможливістю виїзду на маршрут, конкретний транспортний засіб за водієм не закріплений.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він працює механіком, знайомий зі ОСОБА_1, 12.07.2016 року він був присутнім при розмові ОСОБА_1 з директором, ОСОБА_1 запитували, чому він покинув місце роботи, він сказав, що захворів, лікарняного не було, на роботі ОСОБА_1 09.07.2016 року дійсно не було весь робочий день.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він працює контролером КПП, ОСОБА_1 знає особисто, може охарактеризувати його як працівника, який ставиться до роботи недобросовісно, часто йшов з роботи, ніколи не брав ніякої участі в ремонті, навіть якщо це дрібний ремонт. ОСОБА_1 21.07.2016 року згідно графіку роботи на роботу не вийшов, він був в його зміні і зобов'язаний був їхати на маршрут, диспетчер його шукав, телефон у нього був відключений. У зв'язку з вказаним їм була написана доповідна, складений акт, в результаті транспортний засіб на маршрут не виїхав.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що є заступником директора, він особисто телефонував ОСОБА_1 09.07.2016 року у зв'язку з тим, що останній не вийшов на роботу, уточнював причину неявки. ОСОБА_1 не міг пояснити причину, була складена доповідна і акт про відсутність на робочому місці. Та ж ситуація повторилася 21.07.2016 року, про що також був складений акт. ОСОБА_1 міг піти з роботи, нічого не сказавши, такі випадки були раніше.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що працює начальником відділу експлуатації, безпосередньо взаємодіє з водіями і диспетчером. Водій зобов'язаний знаходитися на робочому місці упродовж усього робочого дня, робочим місцем безпосередньо є транспортний засіб, проте водій зобов'язаний знаходитися на території підприємства до кінця робочого дня у разі несправності транспортного засобу. 09.07.2016 р., 21.07.2016 р. ОСОБА_1 був відсутній на роботі, самовільно покинув територію підприємства, не став чекати вирішення питання про заміну або ремонт транспортного засобу, його шукали, телефон у нього був відключений, жодних пояснень з приводу відсутності ОСОБА_1 не давав, відмовився це робити, були складені акти про його відсутність на роботі.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним у задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Згідно вимог ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи.

Згідно ст. 237-1 КзпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом досліджений Наказ №166 ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» від 13.05.2016 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 на посаді водія з 14.05.2016 року. /а.с.39/

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений 04.08.2016 року з посади водія за прогули згідно ч. 4 ст.40 КЗпП України на підставі Наказу №191 від 04.08.2016 року ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402». /а.с. 38 /

Суду наданий Протокол №08-1/16 від 04.08.2016 року ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402», згідно якого вирішено питання про звільнення ОСОБА_1 з посади водія за прогули 09.07.2016, 21.07.2016 року згідно ч. 4 ст.40 КЗпП України на підставі доповідних записок диспетчера ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, начальника відділу експлуатації ОСОБА_8, а також актів про відсутність працівника на робочому місці. /а.с.37/

Суду також надані доповідні начальника відділу експлуатації ОСОБА_8 на ім`я директора ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402», у яких вказано, що водій ОСОБА_1 не вийшов на роботу 21.07.2016 року без поважних причин. /а.с. 45/. Є у матеріалах справи також доповідна начальника відділу експлуатації від 09.07.2016 року, згідно якої ОСОБА_1 залишив місце роботи, на прохання повернутися на роботу не реагував. /а.с. 47/.

Суду надані наступні акти:

Акт, складений ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» від 12.07.2016 року про те, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень з приводу своєї відсутності на робочому місці протягом свого робочого дня 09.07.2016 року /а.с. 65/; Акт про відсутність на робочому місці водія ОСОБА_1 від 09.07.2016 року; Акт, складений ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» від 24.07.2016 року про те, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень з приводу своєї відсутності на робочому місці протягом робочого дня 21.07.2016 року /а.с. 63/; Акт про відсутність на робочому місці водія ОСОБА_1 від 21.07.2016 року /а.с. 64/.

Згідно наданого суду графіка роботи ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» за липень 2016 року, 09.07.2016 року та 21.07.2016 року ОСОБА_1 був зобов`язаний знаходитися на роботі. /а.с. 68/.

У матеріалах справи є Протокол засідання з проведення службового розслідування фактів систематичної відсутності на робочому місці водія ОСОБА_1 від 29.07.2016 року, згідно якого вирішено, що прогули ОСОБА_1 від 09.07.2016 року, від 21.07.2016 року дають підставу для звільнення ОСОБА_1 з посади водія за прогули згідно з ч. 4 ст. 40 КЗпП України. / а.с. 119/.

Приймаючи до уваги вищезазначені документи, пояснення свідків, пояснення позивача про те, що він дійсно залишив місце роботи 09.07.2016 року, 21.07.2016 року, враховуючи, що ОСОБА_1 не було надано будь-яких доказів поважності причин залишення місця роботи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, тому вважає необхідним у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст.ст. 208, 209 ЦПК України, ст. ст. 232,237-1 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів в апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя з дня його оголошення.

Суддя О.Г.Васильченко