У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» про припинення договору поруки,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 01 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» про припинення договору поруки відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що оскаржуване рішення не стосується суті спору, наявна невідповідність висновку суду матеріалам справи, а саме припинення поруки у зв'язку з припиненням основного зобов'язання ліквідацією юридичної особи.

Звертав увагу на те, що предметом спору не є виконання чи невиконання договору поруки, предметом спору не є виконання чи невиконання будь - якого іншого рішення суду. Відповідач не подав і в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення стосовно суті спору. Тому застосування ст.14 ЦПКУ є невірним. Не застосовані ст.559,609 ЦК України, а застосовані статті, які не мають відношення до суті спору.

Доводив, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач вже реалізував своє право вимоги до боржника шляхом його банкрутства, ліквідації юридичної особи, а значить і припинення основного кредитного зобов'язання. Невірним є також застосування ст.360-7 ЦПК України так як існує позитивна судова практика по задоволенню аналогічних позовів

З цих підстав просив рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2016 року скасувати. Прийняти нове рішення, яким припинити договір поруки №04/2009/П від 14.01.2009 року.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник банку ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що право на стягнення з ОСОБА_1 як поручителя заборгованості (шляхом про стягнення цієї заборгованості з поручителя судовим рішенням в 2011 році) було реалізоване Публічним акціонерним товариством акціонерним банком «УКРГАЗБАНК» до ліквідації Товариства з обмеженою відповідальністю «АгроКлондайк», тому його ліквідація не свідчить про припинення зобов'язання поручителя і відповідно підстави для припинення договору поруки №04/2009/П від 14 січня 2009 року відсутні, а тому в задоволенні позову було відмовлено.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2008 року між ПАТ «УКРГАЗБАНК» та ТОВ «АгроКлондайк» було укладено кредитний договір №19/08/К з додатковими договорами. З метою забезпечення виконання даного договору між банком та ОСОБА_1 і ТОВ «АгроКлондайк» було укладено договір поруки №04/2009/П від 14 січня 2009 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 3 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, в зв'язку з виникненням заборгованості у позичальника перед банком, задоволено вимоги банку до поручителя та виниклу заборгованість стягнуто з ОСОБА_1.(а.с.32-37).

На виконання рішення було видано виконавчий лист та відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу (а.с.42).

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовними вимогами до банку про припинення договору поруки №04/2009/П від 14 січня 2009 року, мотивуючи свої вимоги ліквідацією юридичної особи позичальника за яку він поручався.

Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «АгроКлондайк» припинено з 10 липня 2013 року внаслідок ліквідації.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України та ст.14 ЦПК України, однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже виходячи з вищенаведеного, місцевий суд обґрунтовано не застосував, положення ст.559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання до правовідносин, у яких обов'язок поручителя виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 25 листопада 2015 року по справі № 6-172цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

За таких обставин рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук