Справа №585/3122/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 22-ц/788/169/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Рибалки В. Г. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Хоминцівської сільської ради Роменського району сумської області

про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

При цьому зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, будь-хто з її спадкоємців спірним житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 не цікавився та до будинку жодного разу не з'являвся. Згідно наданої Роменською міською державною нотаріальною конторою інформації, із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після ОСОБА_4, ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися. З дочками покійної сестри вона відносини не підтримувала та не підтримує, їх прізвища, які змінилися після одруження та їх адреси проживання їй невідомі, що виключає для неї можливість встановлення їх місця проживання. З моменту смерті сестри ОСОБА_4 та по даний час вона відкрито та безперервно володіє спірним житловим будинком вже більше десяти років, дбає про нього, ніхто не заявляв до неї вимог щодо повернення 1/2 його частини. Зазначений факт підтвердили й допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_7, які апеляційну скаргу підтримали з мотивів у ній викладених, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обізнана про наявність правонаступників власника спірного майна ОСОБА_4, і враховуючи, що останні доводяться позивачеві родичами, одна з сестер проживає у м.Ромни, твердження ОСОБА_3 про неможливість встановити їх місцезнаходження є безпідставними. Суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що даний позов повинен бути пред'явлений саме до правонаступників власника майна, а Хоминцівська сільська рада є неналежним відповідачем у даній справі.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом до Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області, який мотивувала тим, що 02 серпня 1996 року та 26 липня1996 року державним нотаріусом Роменської районної ДНК Проскурнею Л.І. видані Свідоцтва про право на спадщину за законом, якими посвідчено, що спадкоємцями майна ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у рівних частках по 1/2 спадкового майна є її дочки - ОСОБА_3 та ОСОБА_10. До складу спадкового майна, на яке видано зазначені свідоцтва входять по 1/2 частині житлового будинку дерев'яного літ. «А» загальною площею 29,9 кв. м, житловою площею 15,9 кв.м з відповідними надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2. До будинку прилягають: сарай хворостовий - Б, прибудова хворостова - б, льох цегляний - п/г.Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_2 зареєстрований за нею та ОСОБА_4 по 1/2 частині за кожним. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Після її смерті будь-хто зі спадкоємців даним житловим будинком з господарськими будівлями не цікавився, до будинку не з'являвся. З моменту смерті сестри ОСОБА_4 і по даний час вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, доглядає за ним. З вимогами щодо повернення 1/2 частки вказаного нерухомого майна до неї ніхто не звертався, тому вона продовжує відкрито та безперервно володіти спірним будинком вже більше десяти років. З огляду на викладене, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, належну ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 02 серпня 1996 року державним нотаріусом Роменської районної державної нотаріальної контори Проскурнею Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1375, спадкоємцем майна ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її дочка ОСОБА_3, що мешкає в АДРЕСА_3. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з: 1/2 частини житлового будинку дерев'яного - А; житловою площею 15,9 кв.м. з відповідними надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2. До будинку прилягають: сарай хворостовий - Б, прибудова хворостова - б, льох цегляний - п/г (а.с.6).

Зі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 26 липня1996 року державним нотаріусом Роменської районної державної нотаріальної контори Проскурнею Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1318 вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, є її дочка ОСОБА_4, що мешкає в АДРЕСА_1. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з: 1/2 частини житлового будинку дерев'яного - А; житловою площею 15,9 кв.м. з відповідними надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2. До будинку прилягають: сарай хворостовий - Б, прибудова хворостова - б, льох цегляний - п/г (а.с.7).

З довідки КП «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» № 487 від 01 липня 2016 року вбачається, що згідно з архівною інвентарною справою станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований за наступними власниками: ОСОБА_4 - 1/2 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Роменською районною ДНК 26 липня 1996 року, реєстр. №1318; ОСОБА_3 - 1/2 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Роменською районною ДНК 02 серпня 1996 року, реєстр. №1375. Нерухоме майно складається з наступних будівель та споруд: -житловий будинок дерев'яний літ. «А» загальною площею 29,9 кв.м, жилою площею 15,9 кв.м; - сарай лісяний «Б»; - прибудова лісяна літ. «б»; - погріб цегляний літ. «п/г». Загальна вартість нерухомого майна становить 14 203 грн. (а.с.8).

Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 виданий на ім'я ОСОБА_3 (а.с.9-12).

Згідно довідки виконавчого комітету Хоминцівської сільської ради Роменського району № 286/02-39 від 25 травня 2016 року ОСОБА_3, яка зареєстрована в АДРЕСА_3, дійсно постійно користується житловим будинком та присадибною ділянкою своєї матері (ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про смерть НОМЕР_1, видане РАЦС Роменського міськвиконкому ІНФОРМАЦІЯ_2) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 2 ст. 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. п. 9, 11, 13 - 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на встановлені судом обставини справи та зазначені норми матеріального і процесуального права, суд дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності позивача на 1/2 частину будинку за набувальною давністю, оскільки встановлено, що будинок належить на праві власності її сестрі ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та у якої є дві дочки, які є правонаступниками її майна, і фактичне заволодіння позивачем всім будинком, не є добросовісним заволодінням нерухомим майном в розумінні частини 1 статті 344 ЦК України.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, особи, що мають право на набуття права власності на майно за набувальною давністю, мають бути законними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі, тобто умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку.

ОСОБА_3 у 1996 році прийняла спадщину за законом після своєї матері на 1/2 частину будинку поряд зі своєю сестрою ОСОБА_4, якій у порядку спадкування відійшла інша 1/2 частина спірного будинку. Після смерті останньої у 2001 році, позивач була обізнана про те, що правонаступниками після сестри є її дві дочки, вона знала про відсутність у неї правових підстав для набуття права власності на вказане нерухоме майно, тобто, що вона володіє чужим майном, а тому право власності на частину спірного будинку у неї не виникло. Позивач весь час зареєстрована за іншою адресою, має інше власне житло. За таких обставин відсутні правові підстави для визнання за нею права власності на нерухоме майно - 1/2 частину спірного будинку за набувальною давністю в зв'язку з недоведенням добросовісності його володіння спірним майном.

Її догляд за всим будинком як однією зі співвласників не породжує права на набуття права власності на весь будинок за набувальною давністю.

Позивачем не надано доказів про місцезнаходження правонаступників після її померлої сестри, чи живі вони, не доведено відсутність її спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття спадщини на частину спірного домоволодіння, право власності на яку зареєстроване у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: