Справа № 212/6993/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі;

Головуючого судді; ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання; ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста ОСОБА_3 за участю представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, позовну заяву,- ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжспецремтранс» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя, -

В С Т А Н О В И В ;

Позивач ОСОБА_6 звернувся до Жовтневого районного суду міста ОСОБА_3 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжспецремтранс» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя.

У своїй позовній заяві ОСОБА_6 просив суд, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжспецремтранс» на його користь у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я 275600 гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів, обґрунтовуючи це тим що, він з 01 квітня 2011 року працював на підприємстві відповідача - ТОВ «Криворіжремспецтранс» (правонаступник - ТОВ «Криворіжспецремтранс») слюсарем з ремонту рухомого складу (тепловозів) 6 розряду локомотивного депо цеху з ремонту рухомого складу ПрАТ «ЦГЗК», 01 січня 2012 року його було переведено в цех з ремонтного складу ПрАТ «ЦГЗК» локомотивне депо слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду, 31 березня 2015 року його було звільнено у зв'язку з переведенням у ТОВ «Криворіжремспецтранс». А з 01 квітня 2015 року його було прийнято в порядку переведення з ТОВ «Криворіжспецремтранс» в цех з ремонту рухомого складу ПрАТ «ЦГЗК» слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду локомотивного депо. 28 грудня 2015 року він був звільнений із підприємства ТОВ «Криворіжспецремтранс» за власним бажанням.

30 червня 2016 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання за діагнозом: Сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першого ст. Легенева недостатність першого - другого ст.

Висновком МСЕК йому первинно 11 жовтня 2016 року було встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково.

Комісією, в складі представників відповідача, Фонду соціального страхування, лікувального закладу було складено Акт розслідування профзахворювання, згідно до якого причиною отримання ним профзахворювання являється перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, багаторічна праця в умовах підвищеної концентрації пилу: концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 1,1 рази перевищує ГДК (4.1 мг/м3 при ГДК 4 мг/м3) по СанПІН 4617 - 88/.

Також, відповідно до санітарно - гігієнічної характеристики умов праці від 30 березня 2016 року причиною отримання ним профзахворювання стала робота в умовах небезпечних та шкідливих факторів, саме на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу локомотивного депо на ТОВ «Криворіжспецремтранс».

Профзахворювання спричиняє йому моральні страждання та переживання, оскільки він працював на підприємстві відповідача який згідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України зобов'язаний був створити безпечні та нешкідливі умови праці, але цього не зробив, що й спричинило ушкодження його здоров'я.

Професійне захворювання спричиняє йому також і моральні страждання, оскільки він ніколи в житті не думав, що втратить працездатність, а факт встановлення втрати працездатності на безстроковий термін свідчить про те, що стан його здоров'я вже ніколи не покращиться, а може лише погіршитися. Згідно висновків лікарів йому протипоказана робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, фізичного перенавантаження, переохолодження. Із зазначеного вбачається, що він обмежений у виборі роботи оскільки йому заборонено працювати в зазначених умовах праці.

Також лікарями йому рекомендовано: спостереження у лікарів, постійний прийом лікарських засобів, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторно - курортне лікування у санаторіях пульмонологічного профілю, щорічні курси реабілітації терапії.

В зв'язку з вищевикладеним він переносить фізичні страждання, в нього виникає задишка при незначному фізичному навантаженні, приступи задухи та кашлю, особливо в ранковий час, при наявності диму, пилу, в сиру та прохолодну пору року, біль та важкість в грудній клітці, швидко втомлюється при незначному фізичному навантаженні.

Таким чином, відповідач, не забезпечивши на його робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушив його законні права, що призвели до професійного захворювання, втрати працездатності, до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

Моральні страждання оцінити не можливо, його здоров'я та життя, як і для кожної людини є самим важливим та цінним, але сума компенсації в розмірі 275600 гривень стягнута з ТОВ «Криворіжспецремтранс», якимось чином зможе компенсувати його страждання та переживання, дасть можливість пройти хороший курс лікування, що в свою чергу покращить його здоров'я, а звідси і моральний стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016р.» з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена у місячному розмірі 1378 гривень.

Законодавчими актами не встановлений ні максимальний і ні мінімальний розмір відшкодування за спричинення моральної шкоди. Тому він визначає суму моральної шкоди по аналогії, як це передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV яким передбачено, що сума моральної (немайнової) шкоди не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, незалежно від будь яких інших виплат.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені вище факти.

Представник відповідача в справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжспецремтранс» - ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та суду зазначив що, згідно наказів про прийняття, переведення на роботу та припинення трудового

договору, ОСОБА_6 працював: з 01 квітня 2011 року до 31 березня 2015 року - слюсарем з ремонту рухомого складу (тепловозів) 6-го розряду, локомотивного депо в цеху з ремонту рухомого складу ПАТ «ЦГЗК» ТОВ «Криворіжспецремтранс»: 31 березня 2015 року позивач був звільнений з ТОВ «Криворіжспецремтранс» у зв'язку з переведенням до ТОВ «Криворіжремспецтранс». Тобто, всього на підприємстві відповідача ТОВ «Криворіжспецремтранс» позивач пропрацював - 4 роки.

При працевлаштуванні позивача і в подальшому - в процесі трудової діяльності, підприємство відповідач, як роботодавець, зі свого боку, добросовісно виконував обов'язки відповідно до ст. 5 ЗУ «Про охорону праці» та п.1 ст. 29 КЗпП України, а саме: проінформував ОСОБА_6, про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору, а саме: забезпечення засобами індивідуального захисту, заробітна плата у підвищеному розмірі, надання додаткової оплачуваної відпустки, профілактичне харчування. Що підтверджується копією обхідного листа де зазначено, що ОСОБА_6 з правилами внутрішнього трудового розпорядку, пільгами та компенсаціями, посадовою інструкцією, шкідливими, небезпечними, тяжкими виробничими факторами ознайомлений та з умовами праці згоден.

Статтею 14 ЗУ «Про охорону праці» передбачений обов'язок працівника дбати про своє здоров'я і безпеку в процесі трудової діяльності.

Одним із факторів, який збільшує ризик виникнення професійного захворювання, є тривалість роботи в шкідливих умовах.

Відповідно до виписки з ЄДРПОУ основним видом господарської діяльності ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» є 33.17. - ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів.

Акт розслідування професійного захворювання на Позивача ТОВ «КРИВОРІЖСПЕЦРЕМТРАНС» не складався.

Позивач вказує, що в пункті 17 Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання зазначено, що причиною отримання профзахворювання являється перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, багаторічна праця в умовах підвищеної концентрації пилу: концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10 % в повітрі робочої зони в 1,1 рази перевищує ГДК (4,1 мг/м при ГДК 4 мг/м ) по СанШН 4617-88. Також позивач зазначив що, винним в його профзахворюванні є ПАТ «ЦГЗК», який не дотримувався правил охорони праці, що й призвело до ушкодження його здоровя.

Так позивач прямо вказує на те, що він визнає, що його професійне захворювання виникло внаслідок порушення ПАТ «ЦГЗК», як роботодавця своїх обов'язків по дотриманню правил охорони праці і як наслідок це спричинює йому моральні страждання, адже в абзаці 5 позовної заяви сказано, що причиною отримання профзахворювання являється перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, багаторічна праця в умовах підвищеної концентрації пилу.

Вище вказані причини отримання позивачем профзахворювання пов'язана зі здійсненням своєї господарської діяльності ПРАТ «Центральний ГЗК» по добуванню корисних копалин відкритим способом.

Господарська діяльність ТОВ «КРИВОРІЖСПЕЦРЕМТРАНС» не пов'язана з добуванням корисних копалин, так як Відповідач здійснює діяльність лише з ремонту та технічного обслуговування рухомого складу. Тобто відповідно до вище наведеного можна зробити висновок про те що, відповідачем виконувались роботи виконання яких не могло спричинити та ні яким чином вплинути на виникнення професійного захворювання у позивача.

В свою чергу ТОВ «КРИВОРІЖСПЕЦРЕМТРАНС» здійснив всі можливі заходи для запобігання виникнення професійного захворювання, а саме при працевлаштуванні ОСОБА_6 і в подальшому - в процесі його трудової діяльності, Відповідач, як роботодавець, зі свого боку, добросовісно виконував обов'язки відповідно до ст. 5 ЗУ «Про охорону праці» та п. 1 ст. 29 КЗпП України, а саме: проінформував ОСОБА_6, про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору, а саме: забезпечення засобами індивідуального захисту, заробітна плата у підвищеному розмірі, надання додаткової оплачуваної відпустки, профілактичне харчування.

Також відповідач ТОВ «КРИВОРІЖСПЕЦРЕМТРАНС» жодним чином не може вплинути на поліпшення умов праці, а лише здійснює заходи превентивного характеру з метою запобігання виникнення професійних захворювань, а саме як добросовісний роботодавець забезпечує постійний контроль за використанням засобів індивідуального захисту органів дихання працівників при проведення робіт.

Також помилковим та не обґрунтованим є зазначення позивачем в абзаці 8 Позовної заяви про те, що позивач працював у Відповідача «все своє життя», оскільки дане висловлювання спростовується інформацією зазначеною в наказах про прийняття та звільнення з роботи ОСОБА_6, де вказано, що сукупний стаж роботи складає - 4 роки. Але дане висловлювання знову ж таки свідчить про те, що позивачем було не вірно обрано Відповідача по даній справі, ним повинен бути ПРАТ «ЦГЗК», адже саме його господарська діяльність та тривала праця позивача в таких умовах призвели до виникнення таких негативних наслідків, які виразилися у професійному захворювання позивача.

Таким чином позовна заява має бути пред'явлена до ПРАТ «ЦЕНТРАЛЬНІИИ ГЗК». ТОВ «КРИВОРІЖСПЕЦРЕМТРАНС» є самостійною юридичною особою та не є правонаступником ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС».

А тому зазначення позивачем в позовній заяві інформації про те, що ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» це «правонаступник ТОВ «КРИВОРІЖСПЕЦРЕМТРАНС» являється помилковим, не вірним та безпідставним, і як наслідок не може бути підставою для стягнення з ТОВ «КРИВОРІЖСПЕЦРЕМТРАНС» суми моральної шкоди в розмірі 275600 гривень 00 копійок.

Статтею 43 Конституції України передбачено право працівника на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Ніхто не може заборонити працівникові обирати професію або місце роботи, в т.ч. в шкідливих умовах, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством.

Чинне на сьогоднішній день законодавство не встановлює будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці.

Статтею 38 КЗпП України передбачено право працівника у будь-який час розірвати трудовий договір, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а у разі порушення власником або уповноваженим ним органом трудового законодавства, умов колективного або трудового договору - у визначений працівником термін, з виплатою вихідної допомоги у розмірі, не меншому тримісячного заробітку.

Пунктом 2 ст. 40 КЗпП України роботодавцю надано право розірвати трудовий договір із працівником у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Підставою для припинення трудових відносин в цьому випадку є висновок медико-соціальної (МСЕК) або лікарсько-консультативної (ЛКК) комісії.

Тобто, роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці (перевести, за його згодою на іншу роботу, не пов'язану з впливом шкідливих чинників або звільнити у разі відмови від переведення чи відсутності відповідної роботи) лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров'я.

Таким чином, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору.

У зв'язку з цим слід зробити висновок, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці.

Статтею 153 КЗпП України встановлений обов'язок роботодавця щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що у разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах.

Крім того, Наказом МОЗ України від 27.12.2001р. № 528 затверджена «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» (далі - «Гігієнічна класифікація»), призначена для гігієнічної оцінки умов і характеру праці на робочих місцях.

У п. 1.6 Гігієнічної класифікації зазначено, що «Робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів може бути дозволена тільки при застосуванні засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів (захист часом)».

Тобто, наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці.

Таким чином, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Кодексу законів України про працю - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Тобто, відповідно до вище зазначених норм вважаємо, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Тому представник відповідача просив суд в задоволенні позовних вимог позивача до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, позивач ОСОБА_6 з 01 квітня 2011 року працював на підприємстві відповідача - ТОВ «Криворіжремспецтранс» (правонаступник - ТОВ «Криворіжспецремтранс») слюсарем з ремонту рухомого складу (тепловозів) 6 розряду локомотивного депо цеху з ремонту рухомого складу ПрАТ «ЦГЗК», 01 січня 2012 року його було переведено в цех з ремонтного складу ПрАТ «ЦГЗК» локомотивне депо слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду, 31 березня 2015 року його було звільнено у зв'язку з переведенням у ТОВ «Криворіжремспецтранс». А з 01 квітня 2015 року його було прийнято в порядку переведення з ТОВ «Криворіжспецремтранс» в цех з ремонту рухомого складу ПрАТ «ЦГЗК» слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду локомотивного депо. 28 грудня 2015 року він був звільнений із підприємства ТОВ «Криворіжспецремтранс» за власним бажанням.

30 червня 2016 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково -дослідного інституту промислової медицини ОСОБА_6, було встановлено професійне захворювання за діагнозом: Сидеросилікоз першої стадії", ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої ст. Легенева недостатність першого - другого ст.

Лікарями йому протипоказана робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, підземних умовах, в т.ч. важка фізична праця.

За висновком медико-соціальної експертної комісії від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_6, первинно було встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково.

А згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 серпня 2016 року форми П-4 позивач ОСОБА_6, працював в шкідливих умовах праці. Саме у цьому акті зазначено, що усі показники шкідливого впливу на здоровя працівника мають місце, так вони значно перевищують встановлені норми.

Так, концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 1,1 раза перевищує ГДК (4,1 мг/м3 при ГДК 4 мг/м3) по СанПІН 4617 - 88..

Таким чином, та обставина, що позивач захворів професійними захворюваннями, внаслідок того, що відповідачем не були створені належні і безпечні для здоровя працівників умови праці підтверджені такими документами, - виписками з акту огляду МСЕК та виписками з історії хвороби позивача, характеристикою санітарно-гігієнічних умов праці, медичними довідками, та копією Акту розслідування його професійного захворювання форми П-4 від 17 серпня 2016 року. Суд не може погодитись з думкою представника відповідача, що сам позивач винен у тому, що його здоровю завдано шкоди, бо самостійно приймав рішення про роботу у шкідливих умовах праці, оскільки показники шкідливого впливу на здоровя значно перевищують гранично допустимі норми, про це йдеться в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 серпня 2016 року форми П-4. За таких обставин суд вважає, що позивач працевлаштовуючись на роботу в шкідливих умовах ні яким чином не погоджувався на виконання роботи з значно перевищуючими, встановлених норм показниками шкідливого впливу на здоровя.

Щодо відшкодування моральної шкоди за професійним захворюванням, яке було встановлено у 2016 році слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці"державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст. 23, 1167 ЦК України моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Зазначені обставини наступили у ОСОБА_6 а у зв'язку із професійними захворюваннями, що призвели до встановлення 20 % втрати професійної працездатності безстроково, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 12000 гривень 00 копійок.

На підставі ст. 88 ЦПК України, та Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного і у відповідності зі ст. 1168 Цивільного Кодексу України, ст. 10,11,60, 212-214 ЦПК України, - суд,

В И Р І Ш И В ;

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжспецремтранс» у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 - 12000 гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжспецремтранс» на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ; ОСОБА_1