У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 08 лютого

2017 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області до ОСОБА_2 про стягнення коштів, надміру виплачених, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_2 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області

17 лютого 2009 року за призначенням пенсії по втраті годувальника. При зверненні за призначенням пенсії громадянка ОСОБА_2 надала трудову книжку годувальника, яка підтвердила стаж роботи ОСОБА_4 (1981 р.н.) за період з 01 серпня 1999 року по 27 жовтня 2004 року у МПП «Ельдорадо» Тячівського району Закарпатської області. Згідно даних персоніфікованого обліку трудовий стаж годувальника складав 3 роки 8 місяців 24 дні. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» управлінням Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_2 було призначено пенсію по втраті годувальника на неповнолітню дитину, ОСОБА_5, 2005 р.н. Однак, в 2013 році спеціалістами управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області проводилася перевірка правильності надання довідки про заробітну плату та стаж роботи в МПП «Ельдорадо» для обчислення пенсії (акт № 21 від 15 березня 2013 року). У ході даної перевірки встановлено, що ОСОБА_4, 1981 р.н., у відомостях МПП «Ельдорадо» по нарахуванню заробітних плат за 1999-2004 р.р. відсутній, у наказах про прийом на роботу не значиться, а отже, керівником підприємства до системи персоніфікованого обліку було безпідставно внесено індивідуальні дані на вказаного громадянина. Крім того, у трудовій книжці ОСОБА_4 відсутній підпис власника книжки, а дата заповнення не відповідає дійсності, так як дана книжка надрукована після 2000-го року, а отже, не могла бути заповнена в 1999 році. Посилаючись на те, що внаслідок подач підроблених документів ОСОБА_2 безпідставно отримала пенсію по втраті годувальника, просило суд стягнути її з неї.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від

14 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 підробила трудову книжку, яку подала до управління Пенсійного фонду в Тячівському районі для призначення пенсії по втраті годувальника.

З висновками суддів не можна не погодитися з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до управлінням Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області за призначенням пенсії по втраті годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_5, 2005 року народження, на підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Для призначення пенсії відповідачем було надано трудову книжку ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 01 серпня 1999 року, яка містить запис про стаж його роботи за період з 01 серпня 1999 року по

27 жовтня 2004 року в МПП «Ельдорадо» Тячівського району Закарпатської області.

В 2013 році спеціалістами управління Пенсійного фонду в Тячівському районі при перевірці даних у системі персоніфікованого обліку було встановлено, що ОСОБА_4 відсутній в відомостях МПП «Ельдорадо» по нарахуванню заробітних плат за 1999 - 2004 роки, тобто керівником підприємства до системи персоніфікованого обліку було безпідставно внесено індивідуальні дані на вказаного громадянина, так як без урахування вищезазначеного періоду роботи годувальника ОСОБА_4 у ОСОБА_2 відсутнє право на отримання пенсії по втраті годувальника.

Згідно приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності. При цьому дітям пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. У свою чергу в ст. 32 даного Закону вказано, що особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією до досягнення особою 23 років включно -

2 роки; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 3 роки; від

27 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; для осіб 32 років і старших - 5 років.

Згідно статті 101 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-91цс14 від 02 липня 2014 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову управлінню Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області.

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 08 лютого

2017 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області до ОСОБА_2 про стягнення коштів, надміру виплачених, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович