Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3467/16-ц
Провадження № 2/553/151/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31.01.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Новака Ю.Д.,

при секретарі - Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В судове засідання представник Позивача не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву з проханням слухати справу без його участі та заперечення разом із заявою про застосування позовної давності та визнання доказів неналежними. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним Договором № PLJ0RK03641373 від 29.08.2006 року задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості в сумі 23229 грн. 44 коп. за кредитним договором від 29.08.2006 року та судових витрат на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Даний кредитний договір було укладено сторонами 29.08.2006 року, а строк дії даного договору визначений до 29.08.2007 року.

Так, згідно п. 1.1. кредитного договору № PLJ0RK03641373 від 29.08.2006 року, Банк (позивач) зобов'язувався надати Позичальнику (відповідачу) кредитні кошти на строк до 29.08.2007 року, включно, зі щомісячними платежами, в період сплати, Позичальником для погашення кредиту.

Періодом сплати вважається період з 21 по 28 число кожного місяця.

Відповідач здійснив останній платіж 29 листопада 2006 року.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався:

- за грудень 2006 р. з 29 грудня 2006 року;

- за січень 2007 р. з 29 січня 2007 р.;

- за лютий 2007 р. з 1 квітня 2007 р.;

- за квітень 2007 р. з 29 квітня 2007 р.;

- за травень 2007 р. з 29 травня 2007 р.;

- за червень 2007 р. з 29 червня 2007 р.;

- за липень 2007 р. з 29 липня 2007 р.;

- за серпень 2007 р. з 29 серпня 2007 р.

Договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судоми законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 6-116 цс13 від 6 листопада 2013 року), початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Крім того, позивач безпідставно просить суд стягнути з відповідача заборгованість по комісії за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, у той час як ні комісія за користуванням кредитом, ні пеня за порушення строків розрахунків умовами договору не передбачені.

Позивачем не надано суду в якості письмового доказу оригінал кредитного договору № PLJ0RK03641373 від 29.08.2006 року, а надана копія зазначеного договору не є належним доказом тому, що ця копія не містить зміст між пунктами 2.2.7 та 15.5 й аркуші цього договору не засвідчені підписом відповідача. Таким чином, в наданій копії договору не в повній мірі відображено домовленість сторін й незрозуміло чи взагалі він має відношення до відповідача.

Керуючись ст.61 Конституції України, статтями 10, 11, 27, 57-60, 88, 128, 179, 185, 187, 189, 205, 212-215, 223 ЦПК України, статтями 11, 16, 218, 257, 267, 509, 526, 610, 623, 629, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Полтави.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Ю. Д. Новак