Номер провадження: 22-ц/785/5046/17
Номер справи місцевого суду: 511/1303/16-ц
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції в Одеській області про скасування постанови виконавчої служби про передачу майна стягувачу в рахунок боргу, скасування права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку та зобов'язання зареєструвати право власності та внести відповідні дані у реєстр права власності, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ВДВС Роздільнянського РУЮ в Одеській області про скасування постанови виконавчої служби про передачу майна стягувачу в рахунок боргу, скасування права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку та зобов'язання зареєструвати право власності та внести відповідні дані у реєстр права власності, яка у подальшому 01.12.2016 року була уточнена, по якій просив скасувати постанову державного виконавця ВДВС Роздільнянського РУЮ Одеської області від 31.01.2913 року про передачу майна - земельної ділянки НОМЕР_1, площею 0,060 га., кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, яка розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області СТ «Мрія-3» стягувачу ОСОБА_4 - в рахунок погашення боргу; скасувати право власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку; визнати право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2; зобов'язати реєстраційну службу зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на зазначену ділянку та зобов'язати управління земельних ресурсів внести в реєстр дані про право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку, з урахуванням уточненої позовної заяви від 28.11.2016р. (т. 1, а.с. 2-6, 219-220).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, а також скасовані заходи забезпечення позову у вигляді арешту на вищезазначену земельну ділянку, накладений ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.06.2016 року (т. 2, а.с. 23-26).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 21.04.2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, по якій просить скасувати рішення, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у зв'язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповно з'ясовані обставини у справі, зокрема, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 продав земельну ділянку позивачу та з того моменту його право власності припинилось, а тому звернення стягнення вказаної земельної ділянки в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 неможливе, оскільки на момент проведення виконавчих дій, ОСОБА_3 не мав права власності на земельну ділянку.

Представник позивача апеляційну скаргу підтримував. В зв'язку з клопотаннями представника позивача - апелянта, в тому числі для укладання мирової угоди, слухання справи неодноразово відкладалось. В останньому судовому засіданні було відхилено клопотання представника позивача про відкладення слухання справи в зв'язку зі знаходженням представника у відпустці та мирними перемовами, оскільки раніше судове засідання вже відкладалось, проте доказів мирного врегулювання спірного питання не надано суду, так само і власно факт ведення переговорів, крім заяви представника позивача нічим не підтверджено.

Інші учасники в судові засідання не з'являвся, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції в Одеській області суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув у встановленому законом порядку право власності на нього, а саме: договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, що в даному випадку здійснено не було, тому і відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно. Крім того, інші позовні вимоги щодо визнання права власності за ОСОБА_2, зобов'язання зареєструвати вказане право власності за ним та внести в реєстр даних про право власності є цілком похідними та залежать від розгляду перших позовних вимог, а в їх задоволенні судом було відмовлено, тому вказані позовні вимоги також судом першої інстанції не були задоволенні.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 18.04.2007 року був укладений договір купівлі-продажу від між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Фішером Б.І., зареєстрований в реєстрі за № 1288 та в реєстрі правочинів за № 2034617 (т. 1, а.с. 8, 12), згідно якого ОСОБА_2 придбав земельну ділянку НОМЕР_1, яка розташована в СТ «Мрія-3», площею 0,060 га та розміщена на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району. Вказана земельна ділянка на момент вчинення правочину належала ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 24.12.2004 р. Роздільнянської РДА (т. 1, а.с. 8, 9).

Крім того, нотаріусом було роз'яснено сторонам про обов'язок покупця здійснити у відповідності до вимог 182 ЦК України державну реєстрацію права власності на придбану нерухомість за цим договором в органах землеустрою Роздільнянського району, яка і передбачатиме момент виникнення у продавця та покупця прав та обов'язків відносно вказаної земельної ділянки (т.1, а.с.8).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності в набувача виникає з моменту такої реєстрації (ст. 334 ЦК).

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Водночас, слід зазначити відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 125 ЗК України на момент укладення договору, діючим законодавством було передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; приступати до використання земельної ділянки до одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України).

Отже виникнення права власності на земельну ділянку пов'язується з наявністю таких юридичних фактів: одержання державного акта на право власності на землю; державна реєстрація цього документа; встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості).

З матеріалів справи вбачається, що позивач укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки не звернувся до територіального органу Держкомзему для реєстрації правовстановлюючого документу (до органу землеустрою Роздільнянського району Одеської області). Враховуючи вказане, слід зазначити, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є неукладеним, оскільки позивачем не було зроблено реєстрацію вказаного документу, тому перехід права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_2 не відбулося.

В подальшому вказана земельна ділянка 31.01.2013 року як майно, що належить ОСОБА_3, була передана у власність ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу, який утворився у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2009 року.

Оскільки ОСОБА_2 не було набуто право власності на спірну земельну ділянку у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності, то заявлені позивачем інші позовні вимоги щодо скасування постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби; скасування право власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку; визнання право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2; зобов'язання реєстраційну службу зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на зазначену ділянку та зобов'язання управління земельних ресурсів внести в реєстр дані про право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку не можуть прийматися судом до уваги, так як у позивача не виникло право власності на вказану земельну ділянку,а тому ані дії державних виконавців, ані дії ОСОБА_6 щодо погашення боргу перед ОСОБА_4 не порушують ніяких його прав.

Колегія суддів погоджується з посилання суду першої інстанції щодо визнання права власності за ОСОБА_2, зобов'язання зареєструвати вказане право власності за ним та внести в реєстр даних про право власності є цілком похідними та залежать від розгляду перших позовних вимог, а в їх задоволенні судом було відмовлено, тому вказані позовні вимоги також судом першої інстанції не були задоволенні.

Колегія суддів визнає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності переходу права власності до позивача за вказаним договором та зазначення похідного характеру інших позовних вимог, що тягне відмову у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, однак надалі за текстом рішення вбачається нелогічний детальний виклад реалізації арештованого майна відповідачів та помилкове зазначення норм виконавчого провадження, що не стосуються предмету позову.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 щодо не обов'язкової реєстрації права власності на земельну ділянку не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог апелянта у повному обсязі. Крім того, вказані доводи суперечать земельному та цивільному законодавству, діючого на момент укладення договору.

Також з огляду на вище викладені висновки суду, доводи апеляційної скарги щодо фактичного вступу у право власності та користування спірною земельною ділянкою правового значення не мають, спростовуються відсутністю реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки, тому що вказаний договір не було укладено, а тому він не породив перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2

Оскільки доводи апеляційної скарги не враховують конкретних обставин справи, та не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року - відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова

05.09.2017 року м. Одеса