АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7125/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2314/17Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Хіль Л.М.,

Суддів - Абрамова П.С., Мартєва С.Ю.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

За участю: представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з рішенням Автозаводського районного суду від 24.12.2010 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 10.11.2010 року і до досягнення сином повноліття. Вказала, що їх син часто хворіє, тому потребує постійного лікування, особливого догляду та оздоровлення, в зв'язку з чим позивачка несе додаткові витрати на дитину, з огляду на що, прохала суд, постановити рішення, яким стягнути на її користь з відповідача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 5308 грн. 11 коп., витрачених на тренування та лікування їхньої дитини.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, прохала його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила аналогічно до тексту позову, що їх з відповідачем дитина постійно хворіє та потребує лікування вартість якого щомісячно складає 318 грн. 17 коп. зважаючи на те, що таке лікування показано як мінімум на рік - вартість його складе 3818 грн. 04 коп., якщо ліки на подорожчають. Тобто, відповідач повинен повернути їй половину сплаченої суми, тобто 159 грн. 09 коп. та сплатити наперед 1909 грн. 02 коп. для відшкодування половини вартості такого лікування наперед. А всього за цим розділом - 2068 грн. 11 коп.

Також, дитина з вересня 2015 року відвідує заняття з футболу та плавання. Вартість навчання в обох гуртках становить 270 грн. на місяць. Таким чином, позивачкою вже сплачено 3240 грн., а відповідач повинен повернути половину вартості в розмірі - 1620 грн. Також, вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь вартість навчання сина в гуртках на рік наперед уу розмірі 1620 грн.

Апелянт вважає хибним висновок суду першої інстанції щодо недоведеності нею наявності додаткових витрат на утримання сина та їх розміру. Крім того, вважає доведеними періодичність таких витрат згідно з приписами лікарів та зважаючи на характер хвороби.

Також апелянт вважає хибним висновок суду першої інстанції про те, що тренер її сина, за підписом якого видано довідки про відвідування секцій, не працює у ЦКСД «Нафтохімік», а тому не мав права видавати відповідні довідки. Зазначила, що тренер працює на відповідній посаді, але на підставі цивільно-правової угоди, з огляду на що, відповідні довідки є належним та допустимими доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується жодною із сторін, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матір'ю.

За рішенням Автозаводського районного суду від 24.12.2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 10.11.2010 року і до досягнення сином повноліття.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24.03.2015 року зменшено розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/6 частини усіх видів доходів відповідача, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення сином повноліття, у зв`язку із стягненням із ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, від другого шлюбу, до досягнення ним повноліття, і на утримання дружини у розмірі 1/12 частини зі всіх видів заробітку, до досягнення дитиною 3-річного віку. Вказане рішення набрало законної сили 06.04.2015 року (а.с. 62).

До матеріалів справи позивачкою долучено копію аркушів з медичної картки ОСОБА_5 із зазначенням інформації про те, що він хворів у червні 2016 року та із зазначенням препаратів, які йому призначались лікарем до вживання, також містяться записи про те, що дитина хворіла у серпні 2016 року і знаходилась на стаціонарному лікуванні із діагнозом гострий бронхіт та фаринготонзиліт та зазначені медичні препарати, які призначались дитині у цей період (а.с. 3-5). Також, позивачкою надано копію довідки з дитячої поліклініки № 3 про те, що ОСОБА_5 знаходиться на диспансерному обліку в третій дитячій поліклініці (а.с. 12).

На підтвердження понесених витрат на лікування дитини, позивачкою також надані чеки на купівлю медичних препаратів (а.с. 6).

Як докази відвідування сином ОСОБА_5 спортивної секції з плавання та з футболу ЦКСіД «Нафтохімік» ПАТ «Укртатнафта» з вересня 2015 року, позивачкою надано відповідні довідки від 10.08.2016 року № 49/388 та 25.08.2016 року № 49/405 (а.с. 7-8).

Як вже зазначалось вище, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності понесення позивачкою додаткових витрат на утримання сина у розумінні ст. 185 ЦПК України. Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На спростування наданих позивачкою доказів, відповідачем до матеріалів справи долучено довідку № 49/545 від 07.11.2016 року за підписом директора ЦКСД «Нафтохімік» та головного бухгалтера із зазначенням інформації про те, що ОСОБА_5 відвідував секції з футболу ЦКСД «Нафтохімік» ПАТ «Укртатнафта», сплата за секцію футболу складає: вересень 2015 року - 0 грн., жовтень та листопад 2015 року - по 90 грн. за кожен місяць, грудень 2015 року - 0 грн., січень 2016 року - 90 грн., лютий - жовтень 2016 року - 0 грн. Всього сплачено 270 грн. Секцію з плавання ОСОБА_5 не відвідував (а.с. 33).

У матеріалах справи також міститься звіт про здійснені відрахування та виплати ПП «Укравіасервіс» щодо ОСОБА_4, згідно з виконавчим листом № 524/11181/14-ц, згідно з яким відповідачем виплачувалися аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 не по 1/6 частині, а по 1/4 частині і в місяці оплати позивачем тренувань в секції по футболу, відповідачем було виплачено більше в жовтні-листопаді 2015 року - на 140,56 грн. (по 70,28 грн. за місяць), у січні 2016 року - на 82,73 грн., у липні - серпні 2016 року, коли дитина хворіла, відповідач сплатив більше на 119,86 грн. (по 59,93 грн. за місяць) (а.с. 38-40).

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

З огляду на викладене, посилання позивачки на затримки позивачем сплати аліментів на утримання їх сини ОСОБА_5, не є тією обставиною, яка обумовлює необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини.

Разом з тим, колегія суддів погоджується, що матеріалами справи підтверджено ту обставину, що у 2016 році ОСОБА_5 хворів та отримував відповідне лікування за призначенням лікаря, а також, те, дитина відвідувала секцію з футболу ЦКСД «Нафтохімік» ПАТ «Укртатнафта». Проте, позивачкою належними та допустимими доказами у розумінні ст. 57-59 ЦПК України не доведено розмір заявлених понесених нею витрат.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду документального підтвердження того, що їх з відповідачем син потребує постійного лікування весь рік, за який позивачкою виконано розрахунок, адже, по-перше, в чеках, наданих позивачкою суду вказані не лише медичні препарати, призначені лікарем для лікування хворобливого стану дитини, що підтверджується записами в амбулаторній карті дитини, копії якої були надані ОСОБА_3, а й інші медичні препарати, які лікарем не призначались, по-друге, матеріали справи не містять доказів необхідності систематичності прийому дитиною таких медичних препаратів, а не разового їх при йому під час загострення хвороби для її лікування.

Доводи апелянта про те, що для дитини купувались вітаміни та інші імунні препарати і саме вони зазначені у наданих чеках, належними доказами також не підтверджені, адже у матеріалах справи відсутні докази того для кого були придбані ці препарати чи була необхідність у їх прийомі дитиною та чи є необхідність у систематичному прийомі вказаних препаратів.

Як вже зазначалось вище, матеріалами справи не підтверджується, що позивачка протягом усього періоду з вересня 2015 року по жовтень 2016 року систематично несла витрати по сплаті за відвідування ОСОБА_5 секцій з футболу та плавання.

Так, належним доказом, якою є довідка за підписом директора ЦКСД «Нафтохімік» та головного бухгалтера, підтверджено, що сплата за відвідування ОСОБА_5 секції з футболу була здійснена за жовтень 2015 року у розмірі - 90 грн., листопад 2015 року - 90 грн., січень 2016 року - 90 грн., за інші місяці сплата не здійснювалась. Всього сплачено 270 грн. Секцію з плавання ОСОБА_5 не відвідував. Інформація з вказаної довідки жодними належними та допустимими доказами позивачкою не спростована.

Судом першої інстанції, з урахуванням належних та допустимих доказів наданих сторонами, було проведено підрахунок документально підтверджених додаткових витрат, понесених позивачкою на утримання сина ОСОБА_5, з огляду на що зроблений вірний висновок про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Разом з тим, рішенням суду першої інстанції було стягнуто з позивачки ОСОБА_3 640 грн. судового збору в дохід держави.

Проте, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Суд першої інстанції вказану норму закону помилково не врахував та стягнув з ОСОБА_3 640 грн. судового збору на користь держави.

Натомість, нормами ст. 88 ЦПК України не передбачено стягнення з позивача, якого у відповідності до Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, судового збору на користь держави при відмові у задоволенні його позову.

З огляду на викладене, судове рішення у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судових витрат підлягає зміні у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України та з врахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.3, 309 ч. 1 п. 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 липня 2017 року - змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення двадцять сьомий абзац, а саме: «згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з позивача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 640,00 грн.».

Виключити з резолютивної частини рішення другий абзац, а саме: «стягнути із ОСОБА_3 640,00 грн. судового збору в дохід держави».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль