Провадження № 2/127/328/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 січня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Поливаній Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

представник відповідача прокуратури Вінницької області -

ОСОБА_3,

представника відповідача Вінницького МВ Управління МВС

України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного

відділу - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі прокуратури Вінницької області, Вінницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до держави України в особі прокуратури Вінницької області, Вінницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 5 серпня 2012 року близько 19.00 год. йому були нанесені тілесні ушкодження середнього ступеня, в звязку з чим він втратив здоров'я та став інвалідом ІІІ групи (наразі - ІІ).

За заявою позивача була порушена кримінальна справа за фактом скоєння злочину 22 листопада 2012 року. Справа велась вкрай незадовільно, в звязку з чим ОСОБА_1 звертався із скаргами до прокурора міста, прокурора області, в Генеральну прокуратуру України, ВМВ, УМВС, МВС України, однак вони не дали позитивного результату. Наразі розслідування не закінчено, а справа не направлена до суду.

Позивач зазначає, що з його пояснень та пояснень свідків, прокуратурі області, міста Вінниці та слідству добре відомо про осіб, які перебували 5 серпня 2012 року о 19.00 год. по пров. Вчительському в м. Вінниці, та наносили тілесні ушкодження позивачу. Таким чином, досудове розслідування триває більше чотирьох років.

На думку ОСОБА_1, органами досудового слідства та прокуратурою умисно здійснюються перешкоди у доступі до правосуддя упродовж розумного строку шляхом затягування справи, чим порушені його права, встановлені ст. 6 Конвенції. Завдана позивача моральна шкода полягає у немайнових втратах, душевних стражданнях, втраті здоров'я, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього з боку держави в особі відповідачів правоохоронних органів. Моральну шкоду позивач оцінює в 500 000 грн. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом та просить стягнути за рахунок держави України шляхом списання коштів з Державного бюджету України в безспірному порядку, без врахування будь-яких податків, що можуть нараховуватись на цю суму, на його користь 1 500 000 грн., у якості відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача прокуратури Вінницької області - ОСОБА_3 позов не визнала, надала письмові заперечення проти позову та пояснила, що судові рішення, на які посилається позивач, встановлюють лише факт бездіяльності процесуального керівника у кримінальному провадженні, проте не містить таку ознаку, як незаконність, що є підставою для відшкодування шкоди в порядку ч.6 ст. 1176 КК України. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту бездіяльності відповідачів. Також додала, що позивач сам зазначив про те, що втрата здоров'я відбулася внаслідок злочинних дій з боку фізичних осіб, вчинених 05 серпня 2012 року. Кримінальне провадження за фактом нанесення тілесних ушкоджень наразі перебуває в провадженні органів досудового слідства. Просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні даного позову.

Представник відповідача Вінницького МВ Управління МВС України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення та пояснила, що незаконність дій Вінницького МВ Управління МВС України у Вінницькій області позивачем не доведено. Факт завдання позивачу моральної шкоди є недоведеним. Просила відмовити в задоволенні даного позову.

В судове засідання представник Державної казначейської служби України не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача прокуратури Вінницької області - ОСОБА_3, представника відповідача Вінницького МВ Управління МВС України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу - ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 5 серпня 2012 року близько 19.00 год. ОСОБА_1 були нанесені тілесні ушкодження середнього ступеня. В звязку з цим, за його заявою було порушено кримінальну справу № 12010429. Оскільки справа велась, на думку позивача, вкрай не ефективно, тому він неодноразово звертався до суду з скаргами на дії слідчого та бездіяльність прокурора прокуратури м. Вінниці.

Так, з матеріалів справи вбачається, що:

1. постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 14 вересня 2012 року постанову слідчого СВ 1-го ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_5 про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.08.2012 року було скасовано (а.с. 7-10);

2. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2013 року визнано бездіяльність слідчого СВ 1-го ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_6, яка полягає у не проведенні досудового розслідування (а.с. 11-12);

3. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2014 року визнано бездіяльність прокурора прокуратури м. Вінниці ОСОБА_7, яка полягає у неефективному проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженні, внесеному до ЄДРСР за № 0000162 (а.с. 13-16);

4. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2014 року скасовано постанову старшого слідчого СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області Панчук М.М. від 05.03.2014 року про закриття кримінального провадження (а.с. 17-19);

5. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 березня 2014 року зобовязано прокурора м. Вінниці здійснювати нагляд за виконанням покладених на слідчого та процесуального прокурора обовязків, в розумні строки, передбачені ст. 28 КПК України, та вчинити всі можливі заходи для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000162 (а.с. 20-21);

6. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2014 року визнано дії старшого слідчого відділення розслідування злочинів по лінії карного розшуку СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_8 незаконними (а.с. 22-23);

7. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 5 листопада 2015 року зобовязано слідчого СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області Мазура О.В. у кримінальному провадженні № 0000162 виконати вказівки прокурора від 19.02.2015 року в місячний термін з дня винесення ухвали суду (а.с. 26-27);

8. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року зобовязано слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10, відізвати матеріали кримінального провадження № 0000162, внесеного до ЄРДР 22.11.2012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, з Київського міського клінічного буро судово медичної експертизи без виконання та направити до Вінницького обласного бюро судово медичної експертизи(а.с. 28-30);

9. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 6 липня 2016 року зобовязано відповідальну особу прокуратури Вінницької області внести відомості до 15.06.2016 про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 31-32).

З огляду на вищевказані ухвали суду, суд вбачає, що деякими ухвалами було визнано бездіяльність слідчого та прокурора.

Обгрунтовуючи позовні вимоги до прокуратури області ОСОБА_1 посилається на не виконання рішень судів у неефективному проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000162. Однак, дані судові рішення не мають преюдиціального значення, оскільки встановлюють лише сам факт бездіяльності процесуального керівника у кримінальному провадженні, однак не містить посилання на обовязкову правову ознаку незаконність, що є підставою для відшкодування шкоди у передбаченому ч.6 ст. 1176 КК України порядку.

Суд не приймає до уваги, відповіді Секретаріату уповноваженого Верховної ради України з прав людини, Генеральної прокуратури України, Прокуратури Вінницької області, Прокуратури м. Вінниці на звернення позивача щодо дій та бездіяльність органів досудового розслідування, оскільки вони не підтверджують незаконність дій відповідачів, а лише розяснено про можливість оскарження даних дій в судовому порядку.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 328575, суд вбачає, що ОСОБА_11 є інвалідом другої групи загального захворювання. Інвалідність встановлена безтерміново та протипоказане емоційне навантаження (а.с. 81). Разом з тим, суд звертає увагу, що з даної довідки не вбачається причина інвалідності, зокрема, що вона настала в звязку з нанесенням тілесних ушкоджень чи незаконним діями відповідачів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 56 Конституцції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Також ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Вищевказаної Постанови Пленуму).

Суд звертає увагу на те, що бездіяльність органів прокуратури, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, є не доведеним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, статтею першою вказаного Закону визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки,незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Згідно ст. 2 вищевказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Отже, даний Закон містить вичерпний перелік процесуальних дій, які є підставою для відшкодування завданої шкоди. Так, зі змісту даної норми вбачається, що бездіяльність процесуального керівництва у кримінальному провадженні не є підставою відшкодування шкоди. Також, право на відшкодування моральної шкоди, що спричинена позивачу тяганиною досудового слідства у кримінальному провадженні, на підставі вищезазначеного Закону, не може виникнути.

Суд критично ставиться до періоду - 49 місяців, в продовж якого ОСОБА_1 зазнав моральних страждань та за який просить стягнути моральну шкоду, оскільки, зокрема, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2013 року, під час розгляду скарги позивача на бездіяльність слідчого встановлено, що органами прокуратури вживались заходи реагування у кримінальному провадженні № 0000162.

ОСОБА_1 зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає у немайнових втратах, душевних стражданнях, втраті здоров'я, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього з боку держави в особі відповідачів правоохоронних органів, однак жодного доказу на підтвердження даного факту, суду надано не було. Суду не зрозуміло, з чого позивач виходив, оцінюючи моральну шкоду в сумі 1 500 000 грн. Разом з тим, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що він втратив здоровя в звязку нанесенням йому тілесних ушкоджень, в результаті чого була порушена кримінальна справа.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Суд вважає безпідставними та такими, що не знайшло своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи твердження позивача про те, що бездіяльністю відповідачів йому було завдано моральну шкоду, що виразилась в немайнових втратах, душевних стражданнях та втраті здоров'я, пов'язаних з бездіяльністю посадових осіб.

Отже, позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки ні позивачем, ні його представником, не доведено передбачених ст.ст. 23, 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі ОСОБА_12 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до держави України в особі прокуратури Вінницької області, Вінницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституцції України, ст.ст. 22, 23, 1173, 1176ЦК України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 10, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до держави України в особі прокуратури Вінницької області, Вінницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, у відсутність яких воно ухвалене, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: