АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Маринченко М.М.
№22-ц/796/ 897/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №756/5005/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Левенця Б.Б., Слободянюк С.В.,

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 19 788 грн. в порядку регресу та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалося на те, що 02.05.2013 року з вини відповідача ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Здорово», сталася ДТП, в результаті якої автомобіль FORD C-MAX», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, зазнав механічних пошкоджень на суму 19 788,00 грн.

За зверненням потерпілого ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» було виплачено останньому страхове відшкодування в розмірі 19 788,00 грн. Оскільки відповідач протягом трьох днів з дня настання транспортної пригоди не повідомив про це страховика, то у ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» виникло право вимоги до відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» 19788 грн. 95 коп. виплаченого страхового відшкодування та понесені судові витрати у розмірі 1378 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що факт настання страхового випадку у вищевказаній справі не оспорювався. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, був притягнутий до адміністративної відповідальності, про що свідчить у матеріалах справи Постанова Оболонського районного суду від 04 червня 2016 року. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування (про що свідчать страхові акти №366/ГО/13-150/1/13 і №366/ГО/К1 та платіжні доручення № 1032 від 04.07.2014р. на суму 16 490,79 грн. та № 1334 від 22 серпня 2014 року на суму З 298,16 грн.).

Крім того, через невиконання ним вимог щодо своєчасного повідомлення позивача про ДТП, у останнього не виникли ніякі необґрунтовані виплати, тобто в результаті виконання свого обов'язку з виплати страхового відшкодування позивач ніяких збитків не зазнав.

Позивач, як страховик, без будь-яких перешкод чи додаткових витрат виконав свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування, що є основним видом його статутної діяльності, дотримуючись у повній мірі принципів страхування, встановлених ст. 4 Закону.

Вважає, що права та інтереси позивача, як суб'єкта правовідносин, у випадку, про який йде мова у його позовній заяві, ніяким чином не були порушені чи утиснені, щоб давало останньому підстави звертатися до суду за захистом відповідно до встановлених статтями 1 та 4 Цивільно-процесуального кодексу України принципів.

Сам по собі факт неповідомлення страховику (позивачу) про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ПрАТ «СК «Здорово» проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не звертався до страховика з приводу повідомлення про настання страхового випадку, то виплачене страховиком потерпілій особі страхове відшкодування підлягає стягненню з відповідача.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 28 вересня 2012 року ОСОБА_4 (страхувальник) уклав з ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» (страховик) договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АВ/3709824, строком дії з 29 вересня 2012 року по 28 вересня 2013 року включно, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність осіб, які керують забезпеченим транспортним засобом «Сітроен», державний номер НОМЕР_2.

02 травня 2013 року по вулиці Скляренка в місті Києві сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля марки «FORD С-МАХ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, що належить останньому, та автомобіля марки «CITROEN JUMPER», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2013 року у справі № 3-3014/13 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні ДТП від 02 травня 2013 року та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн.

На підставі полісу № АВ/3709824, повідомлення про ДТП та заяви від 31 липня 2013 року про виплату страхового відшкодування, поданих ОСОБА_3, який є власником автомобіля «Форд», державний номер НОМЕР_1, звіту ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» №2516/4 від 05.07.2013 року страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» складено страховий акт №366/ГО/13-150/1/13, яким визначено суму страхового відшкодування, яке підлягає сплаті ОСОБА_6, в розмірі 16490 грн. 79 коп., а 29.07.2014 року ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» складено страховий акт №366/ГО/К1, яким визначено суму страхового відшкодування, яка підлягає сплаті ОСОБА_3, в розмірі 3298 грн. 16 коп.

04 липня 2014 року ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» перерахувало ОСОБА_3 страхове відшкодування на відновлювальний ремонт автомобіля «FORD С-МАХ», державний номер НОМЕР_3, у розмірі 16490 грн. 79 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1032 від 04 липня 2014 року.

22 серпня 2014 року ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» перерахувало ОСОБА_3 страхове відшкодування на відновлювальний ремонт автомобіля «Форд», державний номер НОМЕР_3, у розмірі 3298 грн. 16 коп.., що підтверджується платіжним дорученням №1334 від 22 серпня 2014 року.

Всього потерпілому виплачено страхове відшкодування у розмірі 19788,95 грн.

1 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 року у справі №6-1цс14.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. ПрАТ «СК Здорово» його визнало, добровільно сплативши страхове відшкодування.

В судовому засіданні представник позивача ПрАТ «СК Здорово» не навів будь -яких доказів , які би свідчили про те , що неповідомленням відповідача про настання страхового випадку йому заподіяно шкоди або таке неповідомлення стало наслідком безпідставної виплати страхового відшкодування.

Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №6-284цс15, яка в силу статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог позивача.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, з позивача ПрАТ «СК «Здорово» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді