Справа № 362/1962/16-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/1000/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 31.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Савченка С.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом мотивуючи тим, що 28 листопада 2013 року між його представником ОСОБА_4, який діяв від його імені на підставі довіреності та ОСОБА_3М укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, загальною площею 0,1252 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Далі позивач зазначив, що продаж спірної земельної ділянки була здійснена за 70051 грн., при цьому він земельну ділянку передав, а ОСОБА_3 кошти за земельну ділянку не сплатила, чим порушила умови договору. При цьому, оскільки від його імені договір було підписано ОСОБА_4М, отже на його думку ним також було порушено його права в частині неналежного виконання доручення, так як гроші за земельну ділянку яка ним була продана від його імені, не було отримано у ОСОБА_3М та не передано йому, тому просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на його користь суму заборгованості 124247 грн., з яких 70051 грн.- основного боргу, 5020,64 грн.- 3% річних, 49175,81 грн.-інфляційних витрат та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_4М повідомив що він кошти за земельну ділянку від ОСОБА_3 не отримував, вважав що робиться експертна оцінка як йому сказали, договір він не читав, але підписав, нотаріус нічого не роз'яснював.

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову заперечувала, просила відмовити оскільки відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, кошті були передані ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2 та який підписав договір, а отже підтвердив факт повного розрахунку за земельну ділянку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 70051 грн., 3% річних в сумі 5020,64 грн., інфляційні втрати в сумі 49175,81 грн. та судовий збір в сумі 1242 грн. 48 коп.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_3 не було надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі грошей ОСОБА_4, тому просить скасувати рішення та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області 28 листопада 2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2800, ОСОБА_2 від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 (Продавець) та з другої сторони ОСОБА_3 (Покупець) уклали договір про те, що про продавець продав, а покупець купила земельну ділянку загальною площею 0,1252 га, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, провулок Промисловий, 7, кадастровий номер :01:00:0153, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до п.6,7 вищезазначеного договору продаж цей за домовленістю сторін проводиться за 70051 грн., які сплачені покупцем представнику продавця до підписання цього договору.

Таким чином, своїм підписом під цим договором, ОСОБА_4, що діяв від імені продавця, підтвердив факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру (а.с. 59-60).

При цьому в суді ОСОБА_4М підтвердив факт того, що кошти за продану земельну ділянку ОСОБА_2 не передавав, тому цей факт відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 1000, 1006, 627, 655, 657, а також ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановивши, що відповідач ОСОБА_4 виконав доручення позивача, уклавши договір купівлі-продажу земельної ділянки, але всупереч вимогам п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України негайно не надав довірителю звіт про його виконання та не передав отримані за договором кошти у сумі 70051 грн., тобто не виконав свої зобов'язання в повному обсязі, а тому з нього слід стягнути належні позивачу кошти та кошти за прострочення виконання зобовязання розмір індексу інфляції та 3% річних.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно з вимогами ст. 1003 ЦК у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України).

Згідно ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Із системного аналізу зазначених норм вбачається, що довіритель, який видає повіреному довіреність, тим самим легалізує повіреного як представника перед третіми особами.

Із матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2013 року позивач надав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_4 бути його представником, зокрема з питань продажу успадкованої земельної ділянки, площею 0,125 га яка знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, провулок промисловий, 7. Строк дії довіреності до 16 жовтня 2016 року (а.с. 73)

Отже, повноваження повіреного щодо юридичних дій з укладення цивільно-правових угод, предметом яких була спірна земельна ділянка, чітко визначалися наданою довіреністю. У цій довіреності і були відтворені погоджені сторонами істотні умови договору доручення. Відповідач ОСОБА_4 скористалася наданим йому правом щодо відчуження земельної ділянки, продавши її за ціною, визначеною у договорі купівлі-продажу.

Слід зазначити, що дії повіреного щодо третіх осіб, здійснені в межах повноважень, визначених договором, створюють або припиняють права та обов'язки безпосередньо для довірителя. Сам повірений, як представник, ніяких прав та обов'язків із угод, здійснених третьою особою, не набуває.

Законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Отже, у відповідача ОСОБА_4 перед позивачем ОСОБА_2 з моменту продажу земельної ділянки виникло зобовязання щодо передачі довірителеві коштів, отриманих на виконання доручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 кошти, отримані від продажу земельної ділянки позивачу ОСОБА_2 не передав, то для нього настають наслідки, повязані із простроченням виконання грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що зобовязання відповідача ОСОБА_4 перед позивачем в повному обсязі не виконане, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути три проценти річних за прострочення виконання зобовязання та суму індексу інфляції в межах заявлених позовних вимог.

Доводи позивача, викладені в апеляційні скарзі є безпідставними, оскільки були перевірені судом першої інстанції і вмотивовано відхилені, з чим погоджується і судова колегія. Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківьського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :