Справа № 209/4046/16-ц
Провадження № 2/209/183/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Камянської міської ради "Тепломережі" про визнання заборгованості безнадійною та зобовязання вчинити її списання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати заборгованість за квартирою № 121 по проспекту Перемоги, будинок 39 в розмірі 10503,07 грн. перед КП ДМР "Дніпродзержинськтепломережа" за надані послуги по теплопостачанню в період з лютого 2003 року по серпень 2013 року включно - безнадійною; зобовязати відповідача списати з особового рахунку № 95121 по вищевказаній квартирі заборгованість у розмірі 10503,07 грн. за послуги теплопостачання.

На обґрунтування позову зазначив, що він після смерті ОСОБА_3 є уповноваженим наймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка має особовий рахунок 95121. Крім нього у вказаній квартирі також зареєстрований його син ОСОБА_4. Відповідач надає до квартири послуги теплопостачання. Враховуючи тяжкий матеріальний стан його сімї, в період з лютого 2003 року по червень 2013 року за квартирою виникла заборгованість за послуги теплопостачання перед відповідачем в розмірі 10503,07 грн. Вважає, що за цією заборгованістю минув строк позовної давності, отже згідно п. 14.1.11 Податкового кодексу України, вона має бути визнана безнадійною та списана з особового рахунку по квартирі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримував, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, також пояснив суду, що він отримує зарплату в розмірі 1300 грн., проживає разом з малолітнім сином. Мати дитини зареєстрована у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_2. Вона працює вчителем, має ще двох дорослих синів. В звязку із скрутним матеріальним становищем він не платив за теплопостачання. Зараз оформив житлову субсидію, але грошей все одно не вистачає.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення, аналогічні письмовим запереченням проти позову, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та його малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради згідно з розпорядженням від 01 серпня 2016 року (а.с.7).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 складається із двох житлових кімнат, має загальну площу 49,0 кв.м. та житлову площу 28,5 кв.м. (а.с. 9-10 - технічний паспорт на квартиру).

Позивач та його малолітній син зареєстровані та проживають у цій квартирі, на імя позивача відкритий особовий рахунок на житлове приміщення, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою 07 жовтня 2016 року ТОВ "Інфо-Ком" (а.с. 4).

Як вбачається із копії паспорту позивача, в ньому мається відмітка про реєстрацію місця проживання позивача у вказаній квартирі з 10 березня 1988 року (а.с. 3 оберт).

Судом встановлено, що позивач з 1988 року є споживачем комунальних послуг, що надаються до квартири, розташованої АДРЕСА_4, в тому числі й послуг централізованого опалення, що не заперечувалося позивачем у судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає, що між позивачем та відповідачем у вказаний спірний період існували та продовжують існувати до теперішнього часу зобовязальні відносини, що породжують цивільні права та обовязки, оскільки відповідач надавав та надає послуги теплопостачання, а позивач отримував ці послуги і продовжує користуватися ними.

Згідно п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги.

Згідно п. 30 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строк. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк (п. 18).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно виписки із особового рахунку 95121, по квартирі за адресою: АДРЕСА_3, рахується заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 12453 грн., яка виникла за період з лютого 2003 року по 31 серпня 2016 року (а.с. 5-6).

Як зазначено в запереченнях проти позову, на теперішній час заборгованість позивача перед відповідачем становить 12526,50 грн.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобовязання по оплаті отриманих від відповідача послуг теплопостачання, що надаються до належної йому квартири.

Позивач наполягає на тому, що заборгованість за послуги з централізованого опалення, яка виникла у період з лютого 2003 року по серпень 2013 року, згідно пп.. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України підлягає списанню з особового рахунку по квартирі, як безнадійна, оскільки щодо неї минув строк позовної давності.

Проте, суд вважає, що заборгованість за послуги теплопостачання, які отримував відповідач, як споживач, в період з лютого 2003 року по серпень 2013 року, не може бути списана, як безнадійна.

Згідно з пп..14.1.11 п. 14.1 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - це заборгованість, яка відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобовязаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із позовної заяви та заперечень відповідача, КП КМР "Тепломереж" не зверталося до позивача з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання, і з цього приводу спір між сторонами, під час якого позивач міг би зробити заяву про застосування позовної давності, судом не розглядався.

Згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV та "Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністра фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової) особи відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій.

Згідно виписки КП ДМР "Дніпродзержинськтепломережа" з особового рахунку 95121 за розрахунками за послуги централізованого опалення, що надаються до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 5-6), станом на 26 вересня 2016 року особовий рахунок по квартирі в КП КМР "Тепломережі" залишається відкритим на імя ОСОБА_5, яка померла 21 листопада 2009 року (а.с. 11).

Вказаний особовий рахунок є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього документу будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Таким чином, визнання заборгованості за надані послуги теплопостачання безнадійною, є компетенцією відповідача, оскільки відноситься до господарської діяльності КП КМР "Тепломережі".

Згідно ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

З урахуванням положень статей 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних права та інтересів особи пред'явлення позову про визнання заборгованості, яка виникла з вини споживача послуг, безнадійною та зобовязання її списати з особового рахунку по квартирі.

Визнання безнадійною заборгованості за послуги теплопостачання, яка нарахована на особовий рахунок 95121 по квартирі за адресою: АДРЕСА_3, та зобовязання відповідача списати з особового рахунку по квартирі вказану заборгованість, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем на особовий рахунок по квартирі заборгованості за спожиту теплову енергію не встановлює для позивача будь-яких обовязків.

Отже, позивачем не доведено, що діями або бездіяльністю відповідача порушені його майнові чи не майнові права, як споживача послуг.

Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом права за відсутності його порушення відповідачем, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права ОСОБА_1, яке в даному випадку не порушене.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання безнадійною заборгованості за послуги теплопостачання, яка нарахована на особовий рахунок за квартирою АДРЕСА_6 та її списання з особового рахунку вказаної квартири.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства Камянської міської ради "Тепломережі" про визнання заборгованості безнадійною та зобовязання вчинити її списання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.