Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7193/15-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 47 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Шевчук О.М.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, треті особи: Житомирська міська рада, комунальне підприємство «Житомирський міський центр земельних відносин», про встановлення порядку користування земельною ділянкою за апеляційними скаргами ОСОБА_20 представника ОСОБА_5, ОСОБА_21 представника ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 09 листопада 2016 року,

встановила:

В травні 2015р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила затвердити зовнішні межі земельної ділянки по пров. Корбутівському,5 у м. Житомирі та встановити порядок користування земельною ділянкою між нею та відповідачем ОСОБА_6 ОСОБА_22 відповідно до частини кожного у власності, без її згоди. Зазначала, що позивач та відповідачі є співвласниками житлового будинку за вказаною адресою. Між ними виник спір з приводу встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 09 листопада 2016 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_20 представник ОСОБА_5 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 27.04.1994р., де вказані співвласники житлового будинку по вул. Черняховського, 127-в в м. Житомирі із зазначенням саме ідеальних часток у праві власності на житловий будинок, а не окремі квартири. Проте суд не надав належної оцінки вказаному доказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_21 представник ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що суд першої інстанції посилається як на встановлену обставину на те, що спірний житловий будинок має статус багатоквартирного, а отже земельна ділянка не може передаватися у власність або користування окремим співвласникам. Вважає, що такий висновок зроблений на припущеннях.

Апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, сторони проживають у м. Житомирі будинку №5 по пров. Корбутівському, який складається із 8 квартир. Всі квартири у зазначеному будинку відносяться до об'єктів приватизації, визначених ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У жодному правовстановлюючому документі на право власності на житло у вказаному будинку не зазначено, що квартира перебуває у спільній частковій власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що спір виник не з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян, а з приводу користування земельною ділянкою багатоквартирного житлового будинку, доказів про створення у якому об'єднання співвласників багатоквартирного будинку не надано.

Відповідно до ст.42, ч.1 ст.88 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Прибудинкова територія - це земельна ділянка несадибної житлової забудови, необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку і пов'язаних з ним господарських та технічних будівель та споруд. Відповідно до володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у абз.4 п.19 постанови від 16 квітня 2004р. N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з п.5 ст.10 Закону від 19 червня 1992р. N2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених ч.3 ст.42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень ч.3 ст.88 ЗК України, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

В апеляційних скаргах заявники зазначали, що жилий будинок по пров.Корбутівському, №5 не є багатоквартирним, а перебуває у спільній частковій власності всіх співвласників; спірна земельна ділянка не визначена як земельна ділянка за багатоквартирним жилим будинком.

Проте ці твердження спростовуються матеріалами справи.

Судом встановлено, що зазначений будинок відноситься до обєктів приватизації, тому до спірних правовідносин з приводу користування земельною ділянкою, на якій розташовано цей будинок, підлягає застосуванню ч.2 ст.42 ЗК України, а земельна ділянка як така, що входить у житловий комплекс, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Нормами земельного законодавства України не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний жилий будинок) або її частини.

Вирішуючи спір, суд правильно виходив із того, що з 01.01.2002р. відповідно до ст.125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 02.05.2009р. у відповідності із Законом України від 05.03.2009р. N1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (п.7 розд.X "Перехідні положення" ЗК України), одержані ними до 01.01.2002р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Отже, у встановленому законом порядку позивач не довела цільове призначення, розмір і межі земельної ділянки, що належить до будинку №5 по пров. Корбутівському у м. Житомирі, відсутні об'єктивні дані про встановлення її меж із суміжними землекористувачами.

Частина 3 ст.152 ЗК України визначає способи захисту порушених прав, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Із матеріалів справи не вбачається, що права ОСОБА_1 на користування виділеною у встановленому законом порядку земельною ділянкою порушуються сторонніми особами. Проте, до компетенції суду не належить право розпорядження землею територіальної громади, право на відведення земельної ділянки та визначення цільового призначення земельної ділянки.

За положеннями ч.ч.1-3 ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Положеннями ст.9,42,116,189 Земельного кодексу України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок відноситься до повноважень Житомирської міської ради, крім того, відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні ради. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників . Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється Житомирською міською радою.

Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань міських рад.

Законом України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст.14.1.205 Податкового кодексу України прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом від 17.05.2005р. N76 ДЕРЖАВНОГО КОМІТЕТУ УКРАЇНИ З ПИТАНЬ ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНОГО ГОСПОДАРСТВА прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Методичними рекомендаціями щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених наказом від 29.12.2011 N 389 МІНІСТЕРСТВА РЕГІОНАЛЬНОГО РОЗВИТКУ, БУДІВНИЦТВА ТА ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНОГО ГОСПОДАРСТВА УКРАЇНИ передбачено, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, що визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку і забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. До складу прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку можуть входити (у разі наявності) : вимощення навколо житлового будинку; смуга озеленення вздовж стін житлового будинку, місцевий проїзд, тротуар та смуга вздовж фасаду без входів, яка забезпечує проїзд пожежних машин; майданчики, які призначені для обслуговування мешканців тільки цього будинку, для відпочинку біля входів в житловий будинок, для ігор дітей дошкільного і молодшого шкільного віку, відпочинку населення, занять фізкультурою, а також території зелених насаджень, пішохідні доріжки, що сполучують вказані майданчики між собою; майданчики для сміттєзбірників; майданчики для господарських будівель та споруд; спеціально обладнані майданчики для паркування автомобілів, що належать мешканцям будинку; в'їзди та виїзди підземних гаражів і автостоянок (у разі їх наявності).

Відповідно до Державних будівельних норм України, зокрема Благоустрій прибудинкових територій. ДБН Б.2.2-5:2011. Благоустрій територій 6.1, на території з колективним користуванням прибудинковою територією треба передбачати: транспортний проїзд (проїзди), пішохідні комунікації (основні, другорядні), велодоріжки, майданчики (дитячі, спортивні, відпочинку, розміщення контейнерів для збирання побутових відходів, гостьових автостоянок, майданчики для вигулу собак), озеленення території. В усіх місцях перетину пішохідних шляхів з проїздами необхідно влаштовувати плавні переходи для зручності пересування маломобільних груп населення. Висоту бордюрів на краях пішохідних шляхів на ділянці приймають згідно з ДБН В.2.2-17. Біля будинку треба обов'язково розмежувати проїзну та пішохідну частини. 6.3 Обов'язковий перелік елементів благоустрою на прибудинковій території колективного користування повинен включати: тверді види покриття проїзду, різні види покриття майданчиків, елементи сполучення поверхонь, обладнання майданчиків, озеленення, освітлювальне обладнання, урни, обладнання для паркування велосипедів. 6.4 Вимощення по периметру будівель повинне щільно примикати до цоколя будівлі. Похил вимощення повинен бути не менше ніж 1% і не більше ніж 10%. У місцях, недоступних для роботи механізмів, основу під вимощення ущільнюють уручну до зникнення відбитків від ударів трамбівки і припинення переміщень ущільненого матеріалу. Зовнішня кромка вимощення в межах прямолінійних ділянок не повинна мати скривлення по горизонталі і вертикалі більше ніж 0,01 м. Бетонне вимощення за морозостійкістю повинно відповідати вимогам, що пред'являються до дорожнього бетону. 6.5 Озеленення прибудинкової території треба формувати між вимощенням житлового будинку і проїздом (прибудинкові смуги озеленення), між проїздом та зовнішніми межами території: на прибудинкових ділянках - квітники, клумби, рослини, що в'ються, компактні групи кущів, невисоких окремо стоячих дерев; на іншій території - вільні композиції і різноманітні прийоми озеленення. Рекомендується використання декоративних видів зелених насаджень. 6.6 Розміщення майданчиків (дитячих, спортивних, для розміщення контейнерів) на прибудинковій території, що розташована вздовж магістральних вулиць, заборонено. 6.7 Дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Суд правильно виходив з того, що відомостей про наявність рішення уповноваженого органу про надання у користування сторін, співвласників житлового будинку, земельної ділянки кожному із них в порядку передбаченому ст.ст.116,118 ЗК України, в матеріалах справи відсутні і такий факт встановлений не був.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Судом враховано, що ОСОБА_1 не є ані власником, ані належним користувачем спірної земельної ділянки.

Відповідно до пп. 2.4., 4.4. Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків межі земельних ділянок прибудинкових територій встановлюються за проектами відведення цих ділянок відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації, а право власності (користування) на прибудинкову територію (земельну ділянку) кожного співвласника будинку визначається у свідоцтві про право власності на частину будинку у вигляді відповідної частки.

Проте в правовстановлюючих документах про право власності на квартиру ОСОБА_1 відсутнє її право на користування прибудинковою територією із визначенням її розміру та конфігурації.

На підставі наведеного суд обґрунтовано відмовив у позові. Судове рішення ухвалено на наданих сторонами доказах.

Підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_20 представника ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_21 представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: