Провадження № 2/127/3858/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Тонкопій Ю.І.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових витрат, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на весь період його навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, та стягнення додаткових витрат в розмірі 13 197,50 гривень.

Позов мотивований тим, що позивач та відповідач є батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. До досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на утримання сина за рішенням суду, наразі виплату аліментів відповідачем припинено у звязку з досягненням дитиною повноліття, добровільно матеріальної допомоги відповідач на утримання сина не надає. Син ОСОБА_5 навчається у Вінницькому технічному коледжі на денній формі навчання на контрактній основі, стипендії не отримує, перебуває на утриманні матері, яка потребує матеріальної підтримки батька дитини на утримання останньої.

Відповідач займається підприємницькою діяльністю, має нерегулярний, мінливий дохід, може надавати матеріальну допомогу, але в добровільному порядку робити цього не бажає. Позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2 000 гривень щомісячно на утримання сина на її користь, які стягувати від дати подання позовної заяви до досягнення сином 23-річного віку.

Крім того, позивач несе додаткові витрати, повязані з розвитком здібностей дитини, а саме нею було сплачено вартість навчання сина в коледжі за три навчальні роки в розмірі 18 300 гривень, за 4 курс навчання буде сплачено 6 100 гривень, також позивачем сплачено вартість путівки сина до табору в розмірі 1 995 гривень. Половину від вказаних витрат в сумі 13 197,50 гривень позивач просить стягнути з відповідача на її користь.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 199 СК України, в якій наведено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.

В судове засідання призначене на 11.09.2017 року позивач ОСОБА_2 не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує, в судовому засіданні, що відбулося 18.07.2017 року, позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, вказала, що відповідач не цікавиться долею свого сина, жодним чином не допомагає, його матеріальна підтримка до досягнення сином повноліття полягала лише в сплаті аліментів, у нього непоганий матеріальний стан, він займається бізнесом, в його нової дружини є магазин будівельних матеріалів та два продуктових магазини, також у його нинішньої сімї є два автомобілі бус Мерседес та Лада. Все назване майно оформлено на теперішню дружину відповідача. Їй також відомо, що у відповідача у власності є трикімнатна квартира, яка йому була колись подарована. На запитання суду, якими доказами вона як позивач підтверджує свої доводи з приводу наявності у відповідача вказаного майна та його майнового стану позивач повідомила, що вона не може і не бажає підтверджувати сказане нею будь якими доказами. Стан здоровя відповідача позивачу невідомий, разом з тим, їй відомо, що на утриманні у відповідача є ще одна неповнолітня донька, чи має він кредитні зобовязання позивач не знає. Додатково пояснила, що син ОСОБА_5 навчається на контрактній основі, утримує вона сина за рахунок власних коштів та коштів нового чоловіка.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, послалася на заперечення позивача проти позовних вимог, які долучені до матеріалів справи, зміст яких зводиться до того, що відповідач перебуває на обліку в Центрі зайнятості як безробітний, підприємницькою діяльністю не займається з 09.11.2016 року, оскільки підприємницька діяльність не приносила прибутку, зі своєю третьою дружиною відповідач розлучився, утримує неповнолітню доньку від цього шлюбу. Відповідач має поганий стан здоровя (глаукома), кошти на лікування йому дають батьки, допомагати своєму повнолітньому сину він не має матеріальної можливості, заявлена позовна вимога щодо стягнення додаткових витрат не підлягає задоволенню, оскільки стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину законом не передбачено. На даний час у відповідача поганий стан здоровя, загострилась хвороба зору. Будь яких доходів відповідач не має, навіть лікуватись йому матеріально допомагають батьки.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, враховуючи зміст заперечень на позовну заяву, а також те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно копії свідоцтва про народження серії ІАМ №229895 ОСОБА_4, останній народився 21 березня 1999 року, відповідач ОСОБА_3 є його батьком (а.с.7).

21 січня 2017 року ОСОБА_4 виповнилось 18 років, тобто він досяг повноліття.

Як наведено в довідці №Т/124, виданій Вінницьким технічним коледжем 09.03.2017 р. ОСОБА_4 дійсно навчається на третьому курсі Вінницького технічного коледжу на денній формі навчання на контрактній основі, сума оплати за навчальний рік становить 6 100 гривень, нарахована сума оплати за три роки становить 18 300 гривень (а.с.13).

Згідно копії квитанції №47/2 від 24.06.2012 року позивач здійснила оплату за путівку №522 до ТОВ ЛОСК «МАЯК-ЛТД» (а.с.8).

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно п. 20 Постанови пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З аналізу викладеного слідує, що обставина наявності, в даному випадку у батька повнолітньої дитини, можливості надавати допомогу повнолітньому сину (аліменти), на час навчання останнього, входить до предмету доказування.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань сформованого станом на 21.06.2017 року 09.11.2016 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 (а.с.25-28).

Згідно довідок №01-33/378 та №01-33/379 від 21.06.2017 року, виданої Ладижинським МЦЗ ОСОБА_3 зареєстрований як безробітний з 06.12.2016 року, за період з січня 2017 року по травень 2017 року отримав дохід в розмірі 2 028,02 гривень (а.с.29-30).

Заочним рішенням Ладижинського районного суду Вінницької області від 26.05.2014 року змінено (зменшено) розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь колишніх дружин ОСОБА_2А та ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей відповідно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки Катерини, ІНФОРМАЦІЯ_2, у звязку зі зміною матеріального стану та погіршенням стану здоровя ОСОБА_7, судом при вирішенні вказаної справи по суті встановлено мінімальний (визначений законом) розмір аліментів на дітей. (а.с.31-34). Вказане рішення суду набуло законної сили відповідно до Ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18.08.2014 року. (а.с. 33 34).

Згідно довідок ТОВ «ОК НОВИЙ ЗІР» за 2015-2016 роки відповідач має хворобу очей, діагностовано (останній діагноз) «Первинна змішана ІІІа глаукома лівого ока, артифакія, вторинна катаракта лівого ока, вікова початкова катаракта правого ока, первинна змішана Іа глаукома правого ока, стан пост базальної ірідектомії на обох очах, ВМП обох очей» (а.с.35-38).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв учасникам процесу в реалізації їх процесуальних прав та обовязків, двічі розяснював (особливо позивачу, так як вона не користувалась у судовому засіданні правовою допомогою) наслідки вчинення і невчення процесуальних дій, зокрема з приводу необхідності подання доказів на підтвердження своїх позицій (позовних вимог та заперечень) щодо фактичної можливості (неможливості) надання відповідачем грошового утримання сину до досягнення останнім 23 років, а саме на час його навчання.

Разом з тим позивач в судовому засіданні зазначила, що вона не бажає будь яким чином підтверджувати свої позовні вимоги окрім як тими доказами, які наявні в матеріалах справи, в наступне судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача.

У звязку з цим, в судовому засіданні встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, що свідчили б про можливість відповідача брати участь в утриманні сина на час його навчання, як і докази які б свідчили про його гарний майновий стан (наявність будь якого грошового забезпечення, нерухомого майна, автомобілів, тощо), навпаки, встановлено, що відповідач має поганий стан здоровя, розмір отриманих ним доходів за січень-травень 2017 року є мізерним, відповідач сплачує аліменти в розмірі 309,60 гривень на утримання неповнолітньої доньки Катерини, тому суд дійшов висновку, що можливості надавати матеріальної допомогу повнолітньому сину (сплачувати аліменти на його утримання на період навчання) відповідач не має, процесуальна можливість задоволення даного позову лягла б на відповідача непомірним тягарем, що ще більше ускладнило б його важкий матеріальний стан.

Позивачем по справі перед судом не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання спільного з позивачем повнолітнього сина (сплачувати аліменти), попри те, що суд сприяв позивачу у здобутті відповідних доказів.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, слід відмовити.

В частині вирішення позовної вимоги щодо стягнення додаткових витрат в розмірі 24 400 гривень, що являють собою вартість навчання сина ОСОБА_5 в коледжі суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимоги про стягнення аліментів не були подані, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, чи творчих нахилів, або у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз правової природи додаткових витрат на утримання дитини проведено Верховним Судом України у своїй Постанові від 24.02.2016 року у справі №6-1296цс15).

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (Постанова Верховного Суду України №6-1296цс15 від 24.02.2016 року).

До особливих обставин, з якими законодавець повязує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України).

Відповідно до Конвенції про права дитини, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка, зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обовязку сплати аліментів, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року № 6-186цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про освіту», коледж є вищим навчальним закладом, який здійснює підготовку фахівців певного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня).

Виходячи з наведеного, сам по собі вступ дитини на навчання до такого навчального закладу з метою здобуття відповідного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня) не може свідчити, що витрати, пов'язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини і виникненням у зв'язку із цим обов'язків у батьків брати у них участь (ухвали ВССУ від 10.02.2016 року у справі №6-31769ск15, від 15.06.2016 року у справі №343/221о/15-ц). Навчання в коледжі не свідчить про особливі обставини, які обумовлюють несення другим з батьків з ким дитина не проживає додаткових витрат у порядку ст. 185 СК України.

Таким чином суд приходить до висновку, що саме по собі навчання у коледжі не є особливими обставинами, що повязані зокрема з розвитком здібностей дитини чи її талантів, а є намаганням /наміром/ здобути відповідну освіту.

Судом встановлено, що на підставі рішення суду відповідачем на утримання сина ОСОБА_5 сплачувались аліменти до досягнення ним повноліття.

Отже, оскільки рішенням суду з відповідача вже було стягнуто аліменти на утримання його неповнолітнього сина (який на даний час уже досяг повноліття), то на навчання аліменти, після досягнення дитиною повноліття стягуються лише у спосіб предявлення нового позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час її навчання, а не у вигляді додаткових витрат. Таку позицію висловлено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 25.12.2015 року у справі №6-46514св14 під головуванням ОСОБА_8

За таких обставин, з урахуванням того, що з відповідача за рішенням суду стягувались аліменти на дитину до досягнення нею повноліття, підстав для покладення на нього обов'язку щодо участі у витратах, пов'язаних з навчанням дитини, на період коли спільна дитина уже навчалась у навчальному закладі але ще була неповнолітньою суперечить вимогам СК України (оскільки витрати на навчання входять у структуру аліментів). Також суд констатує те, що вказані витрати на навчання дитини як під час її неповноліття, так і під час навчання після досягнення повноліття в розумінні Закону не є додатковими.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення вартості навчання сина в коледжі, в якості додаткових витрат, слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат за вартість путівки, за якою, згідно доводів позивача, син ОСОБА_5 в 2012 році перебував в таборі, суд зазначає, що з наданої позивачем копії квитанції не вбачається, що позивачем було сплачено вартість такої путівки за перебування в таборі саме сина ОСОБА_5, тому, на підставі ст.ст.10-11 ЦПК України, зазначена вимога є перед судом недоведеною, а тому також до задоволення не підлягає.

Враховуючи залишення позову без задоволення судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185, 199, 200 СК України, ст.10,11, 169, 209, 212 -215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2 000 гривень щомісячно, до досягнення двадцяти трьох років, та додаткових витрат в розмірі 13 197,50 гривень - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: