Ухвала

Іменем України

28 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Національного університету оборони України до ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником - ОСОБА_3, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року Національний університет оборони України звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що гуртожиток по АДРЕСА_1 перебуває на балансі Національного університету оборони України. Розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 28 вересня 2007 року будівлю внесено до реєстру будівель, які використовуються університетом під гуртожитки у Солом'янському районі м. Києва.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 з 1997 року без достатніх правових підстав проживає у кімнаті НОМЕР_1 зазначеного гуртожитку, ордер їй не видавався, у неї не виникло права на вселення та користування зазначеною кімнатою, Національний університет оборони України просив виселити відповідача зі спірної кімнати без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року, позов Національного університету оборони України задоволено. Виселено ОСОБА_2 з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Національного університету оборони України відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що згідно акту приймання-передачі від 30 вересня1994 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Києва (далі - КЕВ м. Києва) передав будівлю по АДРЕСА_1 Військовій академії Збройних Сил України, а відповідно до акту цього ж відділу від 25 січня 2008 року вказана будівля знаходиться на балансі Національної академії оборони України та обліковується у Київському квартирно-експлуатаційному управлінні (далі - Київське КЕУ) як гуртожиток.

У 1997 році ОСОБА_2 вселилася у спірну кімнату гуртожитку на тимчасове проживання на підставі заяви від 15 липня 1997 року, в якій вона просила надати їй як маляру тимчасове житло на час проведення ремонтних робіт у гуртожитку та столовій. При цьому ордер на вселення вона не отримувала та не відносилася до осіб, які навчаються або проходять військову службу (працюють) у навчальному закладі.

Розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 28 вересня 2007 року затверджено реєстр будівель, які використовуються під гуртожитки у Солом'янському районі м. Києва та затверджено перелік будівель, які переобладнанні під гуртожитки у Солом'янському районі м. Києва. До цього переліку входить гуртожиток учбового закладу по АДРЕСА_1.

Розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 24 березня 2009 року № 361 «Про затвердження реєстру будівель, які використовуються під гуртожитки у Солом'янському районі м. Києва» будівлі по АДРЕСА_1 надано статус гуртожитку (а.с. 8−11).

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Згідно зі ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що заселення ОСОБА_2 у гуртожиток не пов'язано з роботою або навчанням в Національному університеті оборони України, ордер на право заселення в гуртожиток їй не видавався. Інших належних та допустимих доказів законності вселення та проживання у спірному гуртожитку відповідачка не надала.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-83цс15 від 10 червня 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

При цьому апеляційний суд правильно вказав на те, що положення ст. 125 ЖК УРСР, якою визначено коло осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, до спірних правовідносин не застосовується, оскільки вона поширюється на осіб, які вселилися у службове жиле приміщення, гуртожиток в установленому законом порядку.

Доводи касаційної скарги про застосування наслідків спливу строку позовної давності відхиляються колегією суддів з огляду на те, що відповідачка вселилася до спірного гуртожитку без достатньої правової підстави. Разом з тим, у п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що за змістом ст. 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова