Провадження № 2/219/374/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 лютого 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, згідно якої він просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 16 по вулиці Садовій с. Клинове Бахмутського району Донецької області. Вказує, що він є власником будинку, розташованого за адресою Донецька область, Бахмутський район, с. Клинове, вул. Садова, 16 на підставі договору купівлі продажу. В 2013 році з його згоди племінниця ОСОБА_2 зареєструвалася в зазначеному будинку, але фактично в ньому не проживала, тому що виїхала за кордон. Вже майже три роки відповідач не проживає за даною адресою, фактичне місце її знаходження йому невідоме, що перешкоджає вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном, змушує нести додаткові витрати на оплату житлово - комунальних послуг. Те, що на теперішній час в будинку прописана відповідач порушує його права як власника, а тому просить суд визнати її такою, що втратила право користування будинком.
Відповідач будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилася. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку садибного типу з надвірними будівлями від 8.12.1990 року, посвідченого Головою Клинівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 52, ОСОБА_1 купив будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Клинове по вул. Садовій, 16 (а.с.11-12).
Згідно акту від 14.11.2016 року, складеного в присутності секретаря Клинівської сільської ради, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2013 року фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджують сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7)
Відповідно до довідки від 14.11.2016 року за № 758/02-30, виданої секретарем Клинівської сільської ради, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 16.03.2013 року (а.с.8).
Згідно акту обстеження матеріально побутових умов сімї ОСОБА_1, достовірність даних, наведених в акті засвідчено секретарем сільської ради, заступником сільського голови та землевпорядником, власником будинку, розташованого за адресою: Бахмутський район, с. Клинове, вул. Садова,16 є ОСОБА_1, з його слів за зазначеною адресою проживає його жінка ОСОБА_5, племінниця ОСОБА_2 фактично не проживає (а.с.9-10).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Відповідно до листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_6 від 17.01.2017 року № 798/201/01-2017, за автоматизованими даними обліку Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області відсутні будь-які дані щодо звернень громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з приводу чинення їй перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення її до будинку № 16 по вул. Садовій в с. Клинове Бахмутського району Донецької області (а.с.40).
Згідно листа головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 від 16.01.2017 року № 197, громадянка ОСОБА_2, за період 2014 2016 року на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебувала, за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Бахмутської ЦРЛ не зверталася, медична допомога вдома не надавалась (а.с.39).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з 2013 року, ним не користується, відповідач ОСОБА_2 витрати, пов'язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 16 по вул. Садовій в с. Клинове Бахмутського району Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224, ЦПК України, ст.ст. 319, 321,405 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 16 по вул. Садовій в с. Клинове Бахмутського району Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

Суддя О.М.Павленко