Справа № 464/3659/17 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/4860/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову, дії та бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова,-

встановила:

В травні 2017 року стягувач ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (ПАТ «Львівгаз») звернулося в суд зі скаргою на постанову, дії та бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів.

Вимоги обґрунтовував тим, що постановою державного виконавця від 04.09.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Сихівського районного суду м.Львова за заявою ПАТ «Львівгаз» про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за спожитий природний газ. В подальшому, 29.07.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Проте, постанова стягувачу не надходила та про таку стало відомо лише у травні 2017 р. з відповіді на відповідний запит.

Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу слугувало те, що у боржника відсутнє майно. Проте, акт державного виконавця про перевірку майнового стану боржника у матеріалах виконавчого провадження відсутній, опис майна боржника не здійснювався, не вжито додаткових заходів щодо забезпечення доступу до житлового приміщення боржника, не ініційовано питання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Таким чином, заявник вважає бездіяльність державного виконавця щодо не направлення на адресу ПАТ «Львівгаз» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві та дії щодо винесення такої постанови неправомірними, просить скасувати постанову та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову, дії та бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив стягував ПАТ «Львівгаз» вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що за відсутності у боржника майна державний виконавець складає акт про відсутність майна з дотриманням Інструкції про проведення виконавчих дій, лише тоді повертає виконавчий документ стягувачу, про що виносить постанову, яку у триденний строк надсилає сторонам.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не надісланні на адресу ПАТ «Львівгаз» постанови про повернення виконавчого документу

Крім цього, державний виконавець не проводив кожних два тижні дій щодо виявлення рахунків боржника та кожні три місяці дій щодо виявлення нерухомого та рухомого майна.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що вимоги скарги підлягають до задоволення частково враховуючи таке.

Відмовляючи у задоволенні скарги місцевий суд виходив з того, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито усі необхідні заходи з метою належного виконання судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Повернення виконавчого документа відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, про що внесено відомості до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, доступ до якого має кожна зі сторін виконавчого провадження. Знищення виконавчого провадження здійснено з дотриманням відповідних строків та порядку.

Перевіривши матеріали справи та докази досліджені судом, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками місцевого суду враховуючи таке.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли в момент дії ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, саме такий застосовується при розгляді даної справи.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

У статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів перебувало виконавче провадження № 39640045, відкрите 04.09.2013, з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м. Львова від 30.05.2013 року № 464/4941/13-ц про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Львівгаз» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 745,52 грн. та судовий збір у розмірі 114,70 грн.

29.07.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця представник стягувача ПАТ «Львівгаз» свої доводи щодо незгоди із постановою про повернення виконавчого документа стягувачу фактично зводив до того, що державним виконавцем не проведено усіх необхідних дій з приводу виявлення майна у боржника та не надіслання відповідної постанови стягувачу.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повинен перевірити чи було прийнято або вчинено оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність відповідно до вимог закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження та чи були порушені права чи свободи заявника. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

У запереченні на скаргу ПАТ «Львівгаз» державний виконавець покликається на те, що згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 24.02.2017 р., затвердженого в.о. начальника Сихівського ВДВС м. Львів, виконавче провадження №39640045 знищене шляхом спалення, при цьому завіреної копії такого акту до матеріалів справи не долучено.

При цьому, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вбачається зі змісту письмових заперечення на скаргу, підставою для винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві є відсутність у боржника майна.

Зазначені обставини, на які також покликається стягував ПАТ «Львівгаз» в частині неналежного виконання державним виконавцем своїх обов'язків, спрямованих на виконання виконавчого документу, на даний час не можливо встановити, оскільки виконавчого провадження не існує, таке знищене, тому надати правову оцінку доводам апелянта в цій частині не можливо.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Крім цього, Наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року затверджено Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

Відповідно до Порядку, в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Наприклад, обчислення строку зберігання завершеного у 2009 році виконавчого провадження, починається з 1 січня 2010 року та закінчується 31 грудня останнього року його зберігання.

Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Наприклад, виконавчі провадження з трирічним строком зберігання, завершені у 2009 році, можуть включатися в акт, що буде складений не раніше 1 січня 2013 року. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою (п.п. 9.9, 9.10).

Зважаючи на те, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено 29.07.2014 р., а виконавче провадження знищено згідно акту від 24.02.2017 р., відсутні підстави вважати про те, що державним виконавцем дотримано вимоги Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби при знищенні виконавчого провадження, оскільки строк зберігання завершеного у 2014 році виконавчого провадження, починається з 1 січня 2015 року та закінчується 31 грудня останнього року його зберігання, тобто 2017 р.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дії або бездіяльність яких оскаржуються.

До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Судом першої інстанції не враховані зазначені вимоги, оскільки в матеріалах справи є судові повістки про виклик до суду учасників розгляду, при цьому рекомендованих повідомлень про вручення таких адресатам, у матеріалах справи відсутні.

З'ясування цих обставин та дотримання зазначених вимог є суттєвим для вирішення питання щодо обов'язку боржника виконувати рішення судів.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про те, що при вирішенні скарги суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для її вирішення, тому, відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, ухвалу суду необхідно скасувати, передавши питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду скарги суду необхідно викликати усіх заінтересованих осіб і з врахуванням їх пояснень та заперечень, дослідження усіх обставин по справі, встановити факт про наявність або відсутність порушень вимог закону державним виконавцем при винесенні постановити про повернення виконавчого документу стягувану та знищення виконачого провадження.

Враховуючи порушення порядку, встановленого для його вирішення, та з метою перевірки тих обставин, на які посилається апелянт та які не були перевірені, встановлені судом першої інстанції, ухвалу слід скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 рокускасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в силу ст. 324 ЦПК України не підлягає оскарженню, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк