Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року Солом'янський районний суд м.Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товаритва з обмеженою відповідальністю «БМ Банк», третя особа приватний нотаріус Київськго міського нотаріального округу Морозова Світ лана Володимирівна, про визнання недійсним договору застави,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «БМ Банк» про визнання недійсним договору застави майнових прав від 02 червня 2008р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №13636.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач вказує, що 02 червня 2008 року було укладено Кредитний договір №505/020608 між ТОВ «БМ Банк», з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони.

В забезпечення виконання виконання кредитного договору №505/020608 від 02 червня 2008 року між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №13636.

Предметом договору застави від 02.06.2008 р., як зазначає Позивач, є майнові права на квартиру будівельний номер АДРЕСА_1 загальною площею 85,1 кв.м. Будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціальної сфери №1 (друга черга забудови), будівництво якого не завершено.

Позивач вказує, що на момент укладення договору застави від 02.06.2008 стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не відносила майнові права до переліку предметів іпотеки, а тому вони і не могли бути передані в заставу (іпотеку), у зв'язку з чим договір має бути визнаний недійсним.

У судовому засіданні представник Позвиача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Звернув увагу суду на те, що вважає правопорушення триваючим, оскільки договір є чинним і на сьогодні. А у випадку, якщо суд з цим не погодиться, просив поновити пропущений строк позовної давності, оскільки про невідповідність договору застави законодавству на момент його укладення Позивач дізнався лише звернувшись за правовою допомогою.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити Позивачу у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

02 червня 2008 року між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №505/020608, відповідно до якого останньому було надано кошти в розмірі 155 000 доларів США, зі сплатою 11,7 % річних з кінцевою датою повернення до 01 червня 2018 року (а.с. 9-11).

В забезпечення виконання виконання кредитного договору №505/020608 від 02 червня 2008 року між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №13636 (а.с. 16-19)

Предметом застави Сторонами визначено майнові права на квартиру будівельний номер АДРЕСА_1 загальною площею 85,1 кв.м. Будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціальної сфери №1 (друга черга забудови), будівництво якого не було завершено.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва (ч. 7 ст. 5 Закону).

В той же час за змістом ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення Договору застави, предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець міг документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширювалася на частину об'єкта нерухомого майна, яка не могла бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Таким чином, Закон України «Про іпотеку», який має застосовуватись до даних правовідносин у редакції на час їх виникнення, не відносив майнові права до предмету застави, а відтак ТОВ «БМ Банк» неправомірно отримало в заставу зазначені майнові права, що є підставою для висновку про невідповідність договору нормам чинного на момент його укладення законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

В матеріалах справи наявна заява Відповідача про застосування наслідків пропуску Позивачем строків позовної давності за пред'явленими вимогами.

Укладення договору від 02.06.2008 не є триваючим порушенням, а тому в цій частині пояснення Позвиача суд відкидає.

Необізнаність Позивача із нормами чинного законодавства як на момент укладення договору, так і в подальшому, не може бути визнана судом поважною причиною пропуску ним строку позовної давності для звернення за захистом своїх прав.

Зазначене свідчить необхідність відмови у задоволенні позову з посиланням на пропуск Позивачем строку позовної давності.

Керуючись статтями 203, 215, 216 ЦК України, ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 88, 212-215, 218, 223, 226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: