Ухвала

іменем україни

7 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про визнання додаткової угоди недійсною, стягнення збитків, компенсації за використану електричну енергію, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником торгово-розважального комплексу, розташованого на АДРЕСА_1, загальною площею 833,4 кв. м. 1 жовтня 2015 року між нею та ТОВ «Нова пошта» було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 2001-ДО, відповідно до умов якого вона передала, а відповідач прийняв у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення загальною площею 91 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, строком на 365 днів з дня підписання договору. У зв'язку з тим, що ТОВ «Нова пошта» систематично порушувало, передбачені вказаним договором обов'язки щодо строків розрахунків за користування приміщенням та вартості спожитих комунальних послуг, вона прийняла рішення достроково розірвати вищевказаний договір оренди нежитлового приміщення в односторонньому порядку, відповідно до п. п. 6.43.2, 8.4 договору. 16 грудня 2015 року нею на адресу ТОВ «Нова пошта» було направлене відповідне письмове повідомлення, в якому вона вказала, що договір оренди нежитлового приміщення від 1 жовтня 2015 року № 2001-ДО достроково розривається нею в односторонньому порядку з моменту спливу тридцяти календарних днів з дня отримання повідомлення, яке було отримано ТОВ «Нова пошта» 17 грудня 2015 року, у зв'язку з чим договір оренди є розірваним 16 січня 2016 року.

Позивач зазначала, що відповідач тривалий час не повертав приміщення за актом прийому-передачі у стані, в якому він його одержав.

29 січня 2016 року нею було складено акт про те, що при огляді нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яким на підставі договору оренди користується ТОВ «Нова пошта», на момент огляду не звільнено орендарем. 1 лютого 2016 року нею на адресу відповідача була направлена заява, в якій вона вказувала на те, що приміщення досі не повернуто, існують зауваження щодо стану приміщення. Оскільки вона розраховувала на те, що ТОВ «Нова пошта» буде в повній мірі виконувати умови договору оренди щодо строків звільнення, приведення в належний стан і передачі приміщення, то 16 січня 2016 року нею було укладено договір оренди того приміщення, яке знаходилося в оренді у ТОВ «Нова пошта», з приватним підприємцем ОСОБА_6 Але виконати свої зобов'язання по передачі ОСОБА_6 приміщення у платне користування вона можливості не мала, у зв'язку з тим, що ТОВ «Нова пошта» приміщення їй не повернуло, від своїх речей його не звільнило, у той стан, в якому приміщення існувало на момент його одержання, не привело, і акт приймання-передачі не склало.

ОСОБА_4 зазначала, що їй були завдані збитки, оскільки вона не мала можливості передати приміщення ОСОБА_6 у платне користування відповідно до умов договору від 16 січня 2016 року з вини відповідача, а саме: ТОВ «Нова пошта» порушувало умови договору від 1 жовтня 2015 року та вимоги законодавства щодо приведення приміщення у відповідний стан та його звільнення від належних йому речей і зовнішньої реклами, у зв'язку з чим вона не мала можливості отримувати від ОСОБА_6 плату за користування нею приміщенням.

ТОВ «Нова пошта» обов'язки щодо приведення приміщення у відповідний стан та його звільнення виконало лише 6 квітня 2016 року. У цей же день приміщення було передано їй відповідачем за актом приймання-передачі.

Позивач зазначала, що 6 квітня 2016 року вона підписала наданий їй представником відповідача документ, не перевіривши його зміст. У подальшому з'ясувалося, що нею було підписано додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення від 1 жовтня 2015 року № 2001-ДО, за якою сторони домовилися припинити дію договору оренди з 6 квітня 2016 року.

Посилаючись на те, що ця додаткова угода була укладена під впливом обману зі сторони представника відповідача, позивач просила визнати її недійсною, стягнути з ТОВ «Нова пошта» на її користь вартість некомпенсованих витрат за використану електричну енергію у розмірі 250 грн 30 коп., збитки у вигляді неотриманих нею доходів (упущеної вигоди) у розмірі 17 379 грн 08 коп., збитки у розмірі 873 грн витрачені на придбання нею електричних приладів та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано додаткову угоду від 6 квітня 2016 року до договору оренди нежитлового приміщення від 1 жовтня 2015 року № 2001-ДО недійсною. Стягнуто з ТОВ «Нова пошта» на користь ОСОБА_4 вартість некомпенсованих витрат за використану електричну енергію у розмірі 250 грн 30 коп., збитки у вигляді неотриманих доходів у розмірі 17 379 грн 08 коп., витрати на придбання електричних приладів у розмірі 873 грн та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсною додаткової угоди, стягнення збитків у вигляді неотриманих доходів, витрат на придбання електричних приладів, відшкодування моральної шкоди скасовано та у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотне значення.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та у відповідності до вимог ст. ст. 60, 212 ЦПК України, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки остання не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона уклала додаткову угоду під впливом обману, не довела умислу в діях відповідача щодо цього, істотності значення обставин, щодо яких її було введено в оману. За відсутності доведеності цих обставин у справі суд дійшов правильного висновку щодо незадоволення решти позовних вимог ОСОБА_4

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак

Колегія суддів: