Справа № 740/2847/17
Провадження № 2/740/1290/17
УХВАЛА

11 вересня 2017 року м.Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Олійник В.П., ознайомившись із клопотанням ОСОБА_1 акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" про звільнення від оплати судового збору при подачі позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №04/46 від 08 грудня 2006 року, розмір якої в гривневому еквіваленті становить 1 109478 грн. 87 коп.

Ухвалами від 28 липня 2017 року у задоволенні клопотання ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_2" про відстрочення сплати судового збору відмовлено, позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків щодо сплати судового збору із врахуванням ціни позову.

Згідно клопотання від 10 серпня 2017 року позивачем заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору, з посиланням на те, що позивач, щодо якого запроваджено тимчасову адміністрацію, має важкий фінансовий стан, зміни до чинного законодавства щодо позбавлення уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів пільг по оплаті судового збору зробили неможливою роботу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо захисту прав і законних інтересів вкладників банків, держави.

Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» та ст.82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст.10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Із врахуванням відсутності належних та допустимих доказів в порядку ст.ст.58, 59 ЦПК України на підтвердження неможливості позивача, який є юридичною особою і здійснює свою діяльність у встановленому порядку, оплати судового збору, підстави для звільнення від оплати судового збору відсутні, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Керуючись ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ухвалив:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" про звільнення від оплати судового збору,-відмовити.

Позивач, після усунення умов, що були підставою для відмови у задоволенні клопотання, має право звернутися до суду із клопотанням повторно.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя В.П. Олійник