Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Левчук Д.О.,

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (ОСОБА_4) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Рівненського міського суду з позовом до ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (ОСОБА_4) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 22 вересня 2011 року між ними, ОСОБА_1, ОСОБА_2, та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (скорочене офіційне найменування ПАТ «ВіЕйБі Банк») було укладено договори про відкриття банківських рахунків та обслуговування платіжних карток фізичних осіб Договір №32 та Договір №72. 22 вересня 2012 року на розрахунковий рахунок №32, що відкритий на імя ОСОБА_1 було внесено суму 3000 доларів США та на розрахунковий рахунок №72, який відкритий на імя ОСОБА_2 5600 доларів США. 18 січня 2012 року на розрахунковий рахунок №32, який відкритий на імя ОСОБА_1 було внесено додаткову суму розміром 1000 доларів США. За п.2.2 вказаних договорів банк зобовязується приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, виконувати розпорядження Держателя про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунку та проведення інших операцій за поточними рахунком, в тому числі, такі, що будуть ініційовані за допомогою картки з дотриманням правил. В серпні 2013 року після перевірки рахунків №32, №72 виявлено відсутність коштів в сумі 4000 доларів США, які належали ОСОБА_1 та 5600 доларів США, які належали ОСОБА_1 Вироком від 05 листопада 2015 року Апеляційного суду Рівненської області працівників банку ОСОБА_5, та ОСОБА_6 засуджено за викрадення коштів з розрахункових рахунків, які належали ОСОБА_1, ОСОБА_2

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не зявився, подав суду заяву в якій просить розглядати справу без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 22 вересня 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, уклали договори про відкриття банківських рахунків та обслуговування платіжних карток фізичних осіб з Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (скорочене офіційне найменування ПАТ «ВіЕйБі Банк»).

22 вересня 2012 року на розрахунковий рахунок №32, що відкритий на імя ОСОБА_1 було внесено суму 3000 доларів США та на розрахунковий рахунок №72, який відкритий на імя ОСОБА_2 5600 доларів США. 18 січня 2012 року на розрахунковий рахунок №32, який відкритий на імя ОСОБА_1 було внесено додаткову суму розміром 1000 доларів США. За п.2.2 вказаних договорів банк зобовязується приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, виконувати розпорядження Держателя про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунку та проведення інших операцій за поточними рахунком, в тому числі, такі, що будуть ініційовані за допомогою картки з дотриманням правил.

В серпні 2013 року після перевірки рахунків №32, №72 та виявлено відсутність коштів. 24 вересня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 звернулись із заявою на імя начальника відділення №9 ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_8 з проханням пояснити зазначений факт. На заяву начальником відділення було надано відповідь, що кошти було знято з рахунку шляхом дистанційного банківського обслуговування. Зазначені кошти в сумі 4000 доларів США, які належали ОСОБА_1 та 5600 доларів США, які належали ОСОБА_1 з зазначених рахунків ними не знімались.

Правовідносини щодо укладення договору банківського вкладу регулюються параграфом 3 гл.71 ЦК України.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Отже, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

З огляду на викладене, грошові кошти, що передані вкладниками у готівковій формі приймаються та обліковуються на іменному вкладному (депозитному) рахунку, при цьому позивачі набувають права власності на грошові кошти. У свою чергу банк використовує ці кошти на власний розсуд, здійснюючи активні та пасивні операції, а у вкладника є пряме право вимоги до банку про повернення вкладу.

Таким чином, будь-які неправомірні дії щодо грошових коштів, які знаходяться в банка на депозитних рахунках фізичних осіб є неправомірними діями щодо коштів банку та тягнуть відповідальність з неправомірними діями щодо майна юридичної особи.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 05 листопада 2015 року Апеляційний суд Рівненської області виніс вирок стосовно працівників ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_5, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.200, ч.3 ст.362 КК України, щодо викрадення коштів з розрахункових рахунків, які належали ОСОБА_1, ОСОБА_2

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Вирішуючи питання щодо стягнення розміру грошового відшкодування за завдану моральну шкоду суд також виходить з такого.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного ОСОБА_5 України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1790цс15, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Таким чином, виходячи з аналізу вищезазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством, ні договором, не передбачено право позивачів на відшкодування моральної шкоди у звязку з неповерненням банком грошових коштів переданих на депозит, а відтак в задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України законодавець визначає відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання, яка полягає в тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що у позовних вимогах в частині стягнення з відповідача на користь позивачів боргу за договором з урахуванням індексу інфляції необхідно відмовити, оскільки з договору вбачається що він укладений на невизначений строк, а тому стягненню підлягають лише проценти нараховані на залишок коштів.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення в дохід держави судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60-64, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (ОСОБА_4) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1,33022, АДРЕСА_1, матеріальну шкоду та 5,5% річних встановлених договором в сумі 4 828,75 доларів США, еквівалентно у гривнях за курсом НБУ на момент прийняття рішення 119 995, 11 грн.

Стягнути з ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_2, 33022, АДРЕСА_1, матеріальну шкоду та 6% річних встановлених договором в сумі 6 972,00 доларів США, еквівалентно у гривнях за курсом НБУ на момент прийняття рішення 173 282, 08 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" в дохід держави судовий збір в розмірі 3 288 грн. 83 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів дня проголошення.

Суддя Харечко С.П.