Справа № 162/1264/16-ц
Провадження № 2/162/37/2017
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по аліментах,

встановив:

19 грудня 2016 року до Любешівського районного суду Волинської області з цивільним позовом звернулась ОСОБА_3. Позивач просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 16999,3 гривень заборгованості по аліментах та 8290,32 гривень пені за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги умотивовано тим, що з липня 2004 року по вересень 2007 року сторони перебували у шлюбі, від якого 03 квітня 2005 року народився син ОСОБА_4. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 27 червня 2007 року присуджено, починаючи з 11 червня 2007 року, стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вказаним судовим рішенням позивач отримала виконавчий лист та звернула його до примусового виконання за місцем проживання відповідача. З червня 2007 року по листопад 2009 року відповідач сплачував аліменти вчасно та у повному обсязі, однак з грудня 2009 року припинив виплати. Станом на 31 серпня 2016 року заборгованість по аліментах відповідно до довідки державного виконавця становить 16999,3 гривень. Позивачем також подано розрахунок пені від суми несплачених аліментів за період з грудня 2009 року по серпень 2016 року у розмірі 8290,32 гривень.

Позивач у судові засідання не з'являлась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала.

Відповідач у суді змінював свою позицію щодо позовних вимог. ОСОБА_2 погодився з розміром заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина, однак заперечив проти позовних вимог ОСОБА_3 у частині стягнення пені. При цьому вказував, що коли він мав змогу сплачувати аліменти, то він їх сплачував. Відповідач звернув увагу суду, що на його утриманні перебуває ще троє малолітніх дітей, з яких донька ОСОБА_5 є інвалідом. У кінці 2013 року доньку прооперували, що потягло за собою суттєві фінансові витрати. Після операції стан доньки покращився незначно, а тому його сімя і надалі витрачає кошти на лікування ОСОБА_5. У ході розгляду справи ОСОБА_2 пояснив, що періодично їздив на заробітки, деякий час отримував доход як підприємець, зважаючи на розмір стягуваних з нього аліментів, він міг би, хоч і не в повному обсязі, їх сплачувати. У звязку з наявністю на утриманні інших дітей, у тому числі дитини-інваліда, що у цей час він не працює, просив зменшити розмір пені.

Заслухавши пояснення відповідача, проаналізувавши законодавство та дослідивши докази, суд дійшов до наступних висновків.

Сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 27 червня 2007 року присуджено, починаючи з 11 червня 2007 року, стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання сина -- ОСОБА_7 -- аліменти у розмірі 1/4 зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За зазначеним судовим рішенням позивач отримала виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Любешівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

У відповідності до свідоцтва про шлюб серії І-СР № 096587 позивач 18 червня 2013 року одружилась вдруге та змінила своє прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_3.

Згідно з довідкою-розрахунком від 19 вересня 2016 року ОСОБА_2 не сплачує аліменти, починаючи з грудня 2009 року, загальний розмір заборгованості на 31 серпня 2016 року становив 16999,3 гривень.

У ході судового розгляду відповідач надав довідку державного виконавця від 10 січня 2017 року, відповідно до якої розмір його заборгованості по аліментах станом на 10 січня 2017 року складає 18468,30 гривень. Останній платіж відповідачем здійснено 19 вересня 2016 року на суму 400 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 на початку 2008 року також одружився вдруге. Від цього шлюбу він має трьох малолітніх доньок 2008, 2012, 2014 років народження.

З дослідженої у суді медичної документації слідує, що у доньки відповідача ОСОБА_8 з 2008 року діагностовано вроджену ваду розвитку товстого кишківника. У кінці 2013 року її прооперували, однак дитина і надалі проходить періодичну діагностику та постійно лікується. Її визнано інвалідом, інвалідність якої пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

У відповідності до довідки Любешівського відділення Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області від 30 січня 2017 року відповідач як підприємець у 2006-2011 роках одержав валовий дохід у розмірі 18043 гривні. З 01 січня 2012 року по 31 грудня 2016 року відповідно до поданої звітності ОСОБА_2 доходів не отримував.

Свідок ОСОБА_9, мати відповідача, у суді показала, що ОСОБА_2 по мірі можливості надавав кошти позивачу на утримання їх спільної дитини. Свідок підтвердила, що донька відповідача ОСОБА_8 хворіє, у кінці 2013 року перенесла операцію, на яку пішло більш ніж 28 тисяч гривень. Разом з тим, свідок зазначила, що відповідач, хоч і офіційно не працює, однак періодично їздить на заробітки.

Відповідно до статті 60, частини першої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У зв'язку з тим, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, суд вважає за необхідне мотивувати своє рішення по кожній з них окремо.

Питання стягнення неустойки (пені).

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою, третьою статті 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності з частинами першою, другою статті 196 СК при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі N 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15 та в інших.

Встановлено, що відповідач у період з грудня 2009 року по серпень 2016 року не здійснив жодного платежу по сплаті аліментів на користь позивача. Заборгованість за цей період становить 16999,3 гривень.

З врахуванням поданого державним виконавцем розрахунку розміру аліментів за кожен місяць окремо у період прострочення, кількості днів у місяцях, позивач вірно визначила загальну суму пені, починаючи з грудня 2009 року по серпень 2016 року, яка складатиме 8290,32 гривень.

Суд констатує, що відповідач не довів належними доказами неможливість виконання своїх аліментних зобов'язань у кожний конкретний період окремо, понесення надмірних фінансових втрат у зв'язку з оперуванням доньки. При цьому ОСОБА_2 зазначив, що зважаючи на розмір стягуваних з нього аліментів, він міг би, хоч і не в повному обсязі, їх сплачувати.

Про наявність неофіційних заробітків у ОСОБА_2 також вказала його мати ОСОБА_10

У цьому контексті суд також зауважує, що відповідач відповідно до статей 12, 36 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла у період спірних правовідносин, не повідомляв державного виконавця про зміну свого матеріального становища, не звертався до суду про встановлення розстрочки виконання рішення про стягнення аліментів тощо.

Таким чином, суд вважає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача.

Між тим, ОСОБА_2 у судовому засіданні просив зменшити розмір неустойки.

Оговорюючи таку можливість, суд бере до уваги, що після розлучення з позивачем відповідач одружився вдруге. Від цього шлюбу у ОСОБА_2 народилося ще троє доньок, які на цей час є малолітніми. ОСОБА_5 має вроджену ваду, визнана інвалідом та згідно з наявних у справі доказів продовжує лікуватись.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, керуючись принципами справедливості, розумності та пропорційності, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру неустойки до двох тисяч гривень.

Стягнення заборгованості по аліментах.

Як зазначалось вище, відповідно до частин другої, третьої статті 181 СК законодавцем визначено можливість виконання батьками своїх обов'язків по утриманню дитини такими способами: за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Крім цього, згідно з частиною першою статті 187 СК один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

За положеннями статті 194 СК аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до статті 187 СК.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до положень якого суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Суд також зауважує, що у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині це може призвести до подвійного нарахування аліментів за один і той же строк.

Таким чином, у цій частині позовні вимоги ОСОБА_3 до задоволення не підлягають.

Питання про судові витрати.

Розподіл судових витрат між сторонами необхідно здійснити за правилами статті 88 ЦПК.

До позовної заяви позивачем долучено квитанцію про сплату 19 жовтня 2016 року адвокату ОСОБА_11 400 гривень за підготовку позову.

Станом на 19 жовтня 2016 року Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлював граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» одним з видів адвокатської діяльності є зокрема складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що сплачений ОСОБА_3 гонорар адвокату за підготовку позову не може бути стягнуто з відповідача, адже позивачем не подано доказів скільки часу ОСОБА_11 було потрачено на підготовку позову.

Між тим, з відповідача необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 156, 209, 212-215 ЦПК, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по аліментах задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів відповідно до рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 27 червня 2007 року за період з грудня 2009 року по серпень 2016 року включно у розмірі дві тисячі гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення оскаржуваного рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: суддя В.Д.Глинянчук