Справа № 139/1154/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

11 січня 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

з участю:

представника позивача Остаповича І.М.

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом Мурованокуриловецької районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, заінтересовані особи: опікунська рада при виконавчому комітеті Роздолівської сільської ради та комісія з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецькій районній державній адміністрації про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Вважаючи, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують їх необхідним харчуванням, медичним доглядом, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ними освіти, вживають спиртні напої та систематично залишають дітей без догляду, Мурованокуриловецька районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування, в особі служби у справах дітей 08 грудня 2016 року звернулася до суду з позовом про відібрання ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без позбавлення їх батьківських прав та про стягнення з батьків аліментів на утримання дітей.

Представник позивача - начальник служби у справах дітей Мурованокуриловецької РДА Остапович Ігор Миколайович у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і суду пояснив, що перевіркою служби у справах дітей Мурованокуриловецької райдержадміністрації встановлено, що з 13 квітня 2016 року з причин вживання спиртних напоїв, неналежного виховання дітей, конфліктів, родина ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувала в Мурованокуриловецькому РЦ ССДМ на обліку сімей, що потрапили у складні життєві обставини. ОСОБА_2 неодноразово без пояснень залишала дітей без догляду. Через те, що допомогу на дітей відповідачі використовували не за призначенням, було припинено виплату допомоги при народженні. Крім того, відповідачі уникали проведення операції, яку потребував їх син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі повідомлення Роздолівської сільської ради трьох малолітніх дітей вилучено із сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і влаштовано у Мурованокуриловецьку лікарню планового лікування. На даний час діти перебувають у соціальних закладах м. Вінниці на повному державному забезпеченні. Відповідачі ігнорують зауваження та вказівки щодо покращення умов проживання дітей та здійснення належного за ними догляду, виховання і утримання, ігнорують свої обов'язки батьків. З врахуванням особи кожного з відповідачів, органом опіки і піклування прийнято рішення про доцільність відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав. Крім того, вважає, що батьки мають виконувати свій обов'язок по утриманню дітей, а тому просить стягнути з них аліменти.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, пояснили, що вона мала дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. З 2009 року вона проживає в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 і має з ним двох спільних дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Наймолодша дитина народжена із вадами, які потребують оперативного втручання. Вона регулярно, один раз на місяць відвідувала лікарів, однак показань до операції не було. В даний час дитина вже прооперована. Визнає, що допустила слабкість і протягом останнього року неналежно виконувала свої батьківські обов'язки: залишила дітей на батька та інших родичів, вживала спиртні напої. Після відібрання дітей із сім'ї вона зрозуміла протиправність своєї поведінки, зробила належні висновки: припинила вживати алкоголь, влаштувалася на роботу до місцевого підприємця, регулярно відвідує дітей у закладах, куди їх поміщено після вилучення, була присутня під час операції сину та протягом періоду реабілітації. Зобов'язується належно виконувати батьківські обов'язки надалі, просить не відбирати дітей.

ОСОБА_4 в судовому засіданні 20 грудня 2016 року позов не визнав і пояснив: Він із ОСОБА_2 має двох малолітніх дітей. Вважає, що по мірі можливостей він з дружиною належним чином забезпечують утримання і виховання дітей. Протягом 2015 року він і ОСОБА_2 допускали вживання спиртних напоїв, однак не вважає це проблемою. Більшою проблемою вважає те, що ОСОБА_2 більше, ніж на три тижні, залишила дітей і поїхала розважатися в невідомому напрямку. В даний час він і ОСОБА_2 виправили свою поведінку. Вважає, що йому має бути надано шанс на виховання дітей в сім'ї, без них він не бачить свого подальшого життя.

Представник комісії з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецької РДА в судове засідання не з'явився. Представник позивача заявив, що він є заступником голови Комісії, а тому одночасно висловлює позицію останньої щодо необхідності відібрання дітей від ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Представник опікунської ради при виконавчому комітеті Роздолівської сільської ради у судове засідання не з'явився. Сільський голова подала до суду заяву, у якій просила провести розгляд справи у відсутності їх представника (а.с. 66).

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Свідоцтвами про народження (а.с. 7, 8, 9) та повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 10-11, 12-13, 14-15) стверджується, що батьками малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є відповідачі у справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а остання, крім того, є матір'ю малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що ОСОБА_2 та її співмешканець ОСОБА_4 не належним чином приймають участь у вихованні та утриманні своїх дітей, зокрема, вживають спиртні напої та систематично залишають дітей без догляду (найбільше - 25 діб), використовують кошти на дітей не за призначенням.

Зокрема, такі обставини доводяться повідомленням сільського голови Роздолівської сільської ради № 438-02013 від 25.10.2016 року (а.с. 16), довідками-характеристиками ОСОБА_2 (а.с. 17, 23, 24), актами перевірки матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 26-36), а також поясненнями допитаних судом як свідків ОСОБА_12 (начальник районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді) та ОСОБА_10 (рідна сестра ОСОБА_2).

Такі обставини не заперечуються і стверджуються самими відповідачами.

Протоколом засідання опікунської ради при виконкомі Роздолівської сільської ради від 17 жовтня 2016 року (а.с. 18) та рішенням опікунської ради при виконавчому комітеті Роздолівської сільської ради від 17 жовтня 2016 року (а.с. 19) прийнято рішення рекомендувати Мурованокуриловецькому районному суду позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за невиконання своїх батьківських обов'язків відносно їх дітей та затверджено висновок опікунської ради № 10 від 17 жовтня 2016 року «Про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_4».

Розпорядженням першого заступника Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 423 від 17 жовтня 2016 року (а.с. 20) на підставі повідомлення виконавчого комітету Роздолівської сільської ради прийнято рішення про негайне відібрання малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_2 та батька ОСОБА_4.

Орган опіки та піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації 21 листопада 2016 року зробив висновок (а.с. 40) про доцільність відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, оскільки існує загроза життю та здоров'ю дітей - ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5

Як випливає із вимог Конвенції «Про права дитини» та Закону України «Про охорону дитинства», дитинство перебуває в Україні під особливою охороною.

Малолітні діти є особливою категорією населення, яка характеризується соціальною вразливістю та неспроможністю внаслідок власного віку звернутися до суду з метою реалізації процесуального права.

Стаття 152 СК України визначає, що дитина має гарантоване право на належне батьківське виховання. Тобто, ніякі обставини, які складаються у батьків, не можуть вважатися такими, що беззаперечно звільняють чи унеможливлюють виконання ними батьківських обов'язків з виховання, догляду та утримання дітей.

Позбавлення батьківських прав - це крайній захід, застосування якого не завжди доцільно, хоча іноді очевидно, що знаходитись дитині поряд з батьками небезпечно для її життя, здоров'я і морального виховання. В таких випадках, в якості засобу захисту прав і інтересів дитини, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Відібрання дитини у батьків - це теж санкція за невиконання батьківських обов'язків, але більш м'яка, ніж позбавлення батьківських прав.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивач наданими суду доказами та своїми поясненнями у судовому засіданні намагався довести, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, в результаті чого діти позбавлені їх батьківської опіки, любові і турботи.

Суд не може сприймати ці докази як беззаперечні, оскільки вони швидше свідчать про протиправну поведінку відповідачів в суспільстві (пиятика) та сім'ї (залишення дітей без особистого нагляду), а ніж про свідоме ухилення їх від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей.

Зокрема, начальник районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_12 суду пояснив, що діти в сім'ї мають задовільне забезпечення продуктами харчування, їдою, одягом, іграшками, меблями (хоча в одній кімнаті, яку обжила сім'я, мало місця для особистого простору кожного члена сім'ї), що місце проживання дітей утримується в чистоті.

Допитана як свідок сестра відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_10 - мати шести дітей, суду пояснила, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 дуже прихильні до сім'ї і родини, ніколи не скаржилися на погане відношення до них батьків, а молодший син завжди отримував необхідне лікування у зв'язку із вродженою вадою.

У п. 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року, зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (рішення Європейського Суду у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків суду належить з'ясувати чи зазнавала дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждала вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я.

Із зібраних позивачем та досліджених судом доказів вочевидь слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 через складні сімейні обставини, відсутність необхідних коштів для лікування дітей, постійного місця роботи не змогли дати дітям належні умови для їх проживання та розвитку, які вимагали від них соціальні служби.

Однак такі їх дії не свідчать про відсутність у них батьківської любові та турботи щодо своїх дітей. Зокрема, як слідує із інформації директора КЗ «Вінницького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей» № 319 від 27 грудня 2016 року (а.с. 76) та № 8 від 10 січня 2017 року (а.с. 81), діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були доставлені у заклад 02 листопада 2016 року надзвичайно болісно сприймають ситуацію розлуки з сім'єю, сумують за рідною домівкою, за батьками, часто плачуть і бажають жити дома. Згідно даних Книги відвідувань, за час перебування дітей у закладі їх батьки практично щотижня відвідують дітей. З інформації Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням НС та порушенням психіки № 1-6 від 10 січня 2016 року (а.с. 82) слідує, що мати - відповідач ОСОБА_2 регулярно відвідує сина ОСОБА_5, при необхідності купує ліки, під час перебування дитини в лікарні постійно знаходилася з ним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав, а, отже, і для відібрання дітей, можуть бути: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке доводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Судом в цій справі не встановлено жодної із підстав, визначених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Письмові докази, які надані позивачем, дійсно, свідчать про існування негативних факторів, умов проживання відповідачів (але не дітей), проте стверджувати на підставі даних доказів, що ці умови беззаперечно вказують на існування реальної небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дітей, неможливо.

З огляду на наведені обставини, враховуючи, відсутність в позовній заяві посилань на докази загрози здоров'ю, життю або психічному стану дітей під час перебування з батьками, враховуючи охоронювані Конституцією України інтереси дитини та її права на проживання, утримання і вихованні в сім'ї, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Частиною 4 ст. 170 СК України визначено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері батька без позбавлення прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Враховуючи, що суд цим рішенням не знайшов підстав для задоволення вимоги позивача щодо відібрання дітей від батьків, немає і підстави для стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задовленні позову відсутні підстави і для стягнення з відповідачів судових витрат.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 164, 170, ст.ст. 180, 181, 182 СК України, ст.ст. 55, 59, 60, 63 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", рішенням Європейського Суду у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" ст.ст. 3, 10, 59, 60, 88, 212-215, 224, 226, ст. 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Мурованокуриловецькій районній державній адміністрації в особі служби у справах дітей відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом десяти днів з моменту проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ____________