Дата документу 20.01.2017
Справа № 334/1219/16-ц
Провадження № 2/334/245/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Добрєва М.В.,

при секретарі Матвієнко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова Оксана Сергіївна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання недійсним іпотечного договору

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду з позовом до ПАТ «ОМЕГА БАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова Оксана Сергіївна, ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним іпотечного договору. В позовній заяві вказала, що 05 грудня 2007 року між нею та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», а правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», як іпотекодержателем було укладено іпотечний договір №0703/1207/71-342-2-1, який посвідчено 05 грудня 2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С., та зареєстровано у реєстрі за №1355.

За умовами іпотечного договору (п.2) предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою 0.С. 05.12.2007 року та зареєстрованого за реєстровим № 1353.

Зазначеною іпотекою забезпечується виконання іпотекодавцем всіх зобов'язань за кредитним договором №0703/1207/71-342 від 05 грудня 2007 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, включаючи повернення суми виданого іпотекодацю, як позичальнику , споживчого кредиту в розмірі 12000,00 дол. США.

Позивачка вважає, що даний кредитний договір суперечить законодавству України, оскільки станом на дату підписання іпотечного договору, а саме на 05.12.2007 р. вона не мала права власності на предмет іпотеки, яке було б належним чином зареєстровано у Державному реєстрі, що унеможливлювало підписання цього договору.

Згідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №17022209 від 12.12.2007 року, який видано Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» на ім'я власника житлової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1, датою прийняття рішення про реєстрацію права власності є 12.12.2007 року.

Отже, ОСОБА_1 набула цивільної дієздатності на вчинення правочинів щодо передачі в іпотеку нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 лише 12.12.2007 року.

Крім того, на момент укладення іпотечного договору №0703/1207/71-342-Z-1 від 05.12.2007 року разом з іпотекодавцем постійно проживали малолітні особи: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. За таких обставин, нотаріус був зобов'язаний витребувати у іпотекодаця дозвіл органу опіки та піклування Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради.

Проте, як свідчить лист архівного відділу Запорізької міської ради від 30.11.2015 року 02-24/81 за період з 04 січня до 29 грудня 2007 року головою Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради розпорядження щодо надання згоди родині ОСОБА_1 дозволу на передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 не приймалось.

Верховний суд України постановою від 01 липня 2015 року у справі №6-396ц15 висловив свою правову позицію щодо визнання недійсним договору іпотеки без попереднього дозволу органу опіки та піклування, зазначивши, що договір іпотеки житлового приміщення, право власності або право користування яким має неповнолітня особа , укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування є недійсним.

Позивачка просить суд визнати недійсним іпотечний договір № 0703/1207/71-342-2-1 від 05.12.2007 року, укладений між АКБ «ТАС- Комерцбанк» та нею і посвідчений 05.12.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Швецовою О.С. та зобов'язати Швецову О.С.- приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з державного реєстру іпотек відповідні записи щодо обтяження майна, яке є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 0703/1207/71 -342-2-1 від 05.12.2007 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні приватний нотаріус Швецова О.С. зазначила, що зазначений іпотечний договір, засвідчений нею, відповідає вимогам законодавства, а тому підстав для визнання його недійсним немає.

У судовому засіданні представник ПАТ «Альфа-Банк» надала до суду заперечення на позовну заяву, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав зазначених у запереченнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін,оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбаченні актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України.

Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором, або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) передбачено ст..207 ЦК України.

Судом встановлено, що 05 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк»було укладено кредитний договір №0703/1207/71-342. На підставі якого позивачці був наданий кредит в сумі 12 000 доларів США, строком з 05.12.2007 р. по 05.12..2037 р. включно на умовах, передбачених у цьому договорі зі сплатою процентів за користування кредитом 11,9 % річних.

Цільове призначення кредиту, для здійснення Позичальником розрахунків по договору купівлі продажу між Позичальником, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з метою придбання квартири АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язання, був укладений іпотечний договір №0703/1207/71-342-2-1, який було посвідчено 05 грудня 2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С., та зареєстровано в реєстрі за №1355.

Відповідно до п.2 іпотечного договору Іпотекодавець ОСОБА_1 передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою 0.С. 05.12.2007 року за реєстровим №1353.

Зазначеною іпотекою забезпечується виконання іпотекодавцем всіх зобов'язань за кредитним договором №0703/1207/71-342 від 05 грудня 2007 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, включаючи повернення суми виданого іпотекодацю, кредиту в розмірі 12000,00 дол. США.

Укладаючи кредитний договір та підписуючи його позивачка не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, та взяла на себе зобов'язання виконувати його.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договорів, що підтверджується підписами представника Банку та безпосередньо позичальника - ОСОБА_1 Жодних зауважень чи застережень у позивачки на момент укладення та підписання договорів не було.

Рішенням Ленінського районного суду від 08.02.2016 р. у справі №334/10747/14-Ц за позовом ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором №0703/1207/71-342 від 05.12.2007 р. у сумі 129184,63 грн.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких визначається порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

ОСОБА_1 укладаючи договір купівлі-продажу квартири, а також укладаючи договір іпотеки, надала дані тільки свого чоловіка, про наявність дітей та неповнолітніх осіб не повідомила нотаріуса та банк.

Відповідно до пункту 5.1.6 кредитного договору Позичальник зобов'язаний у триденний строк письмово повідомляти Банк про зміну прізвища, ім'я по батькові, місця проживання (реєстрації) сімейного стану, про народження дітей, про участь у судових процесах, що загрожують майновому стану позичальника.

Також відповідно до пункту 5.1.11 Позичальник зобов'язується не допускати протягом дії кредитного договору випадків набуття дитиною права власності користування щодо об'єкту нерухомості. Якщо протягом дії цього договору дитина набуває право власності або право користування щодо об'єкта нерухомості, Позичальник зобов'язується протягом 20 календарних днів з дня настання такого факту отримати згоду органу опіки та піклування на вчинення щодо об'єкта нерухомості, як предмета іпотеки будь-яких дій, передбачених законодавством та іпотечним договором.

Пунктом 4 договору іпотеки, іпотекодавець засвідчив, що предмет іпотеки належить йому на праві власності та до укладення цього договору, ні предмет іпотеки ні будь яку його частину не відчужено, не передано в оренду найм, не є предметом податкової застави, треті особи не мають на нього будь яких прав, в тому числі прав і вимог, що підлягають на момент реєстрації відповідно до чинного законодавства.

Іпотекодавець свідчить, що його чоловік згоден з укладанням цього Договору та його умовами. На підтвердження цього чоловік Іпотекодавця надав Іпотекодержателю письмову заяву про таку згоду. У разі порушення гарантій, передбачених першим речення цього абзацу даного пункту Договору Іпотекодавець відшкодовує Іпотекодержателю понесені збитки, розмір яких у будь-якому випадку не може бути меншим ніж сума, визначена у п.5 - 210 519,0 гривень.

Відповідно до довідки Житлово експлуатаційної дільниці №33, вбачається що на момент вчинення як договору купівлі продажу так і договору іпотеки, відсутні особи, в тому числі і малолітні, зареєстровані в квартирі, що є предметом застави.

На запит суду від 08.09.2016 року Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради повідомив, що за адресою: АДРЕСА_1 на 05.12.2007 року зареєстровані особи були відсутні.

Таким чином встановлено, в момент укладання договору іпотеки були відсутні особи, які були зареєстровані в предметі іпотеки, в тому числі й малолітні, внаслідок чого наявність дозволу органу опіки піклування на укладання договору іпотеки не було потрібно.

Тобто ОСОБА_1 не визнала право проживання дітей в даній квартирі, а про наявність малолітніх дітей від Банку приховала, та повідомила, що треті особи не мають на предметі застави будь яких прав.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини.

Суд враховує правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 20 та 27 січня і 10 лютого, 16 березня, 06 квітня, 27 квітня, 11 травня 2016 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, і згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Укладаючи кредитний договір та договір іпотеки квартири, ОСОБА_1 не визнавала проживання дітей в даній квартирі.

Договір іпотеки було укладено в 2007 році на підставі тих відомостей, які були надані іпотекодавцем, та її чоловіком, в тому числі й щодо відсутності права дітей на квартиру.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і Закону України «Про іпотеку» не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відповідно до ст. 176 ч. 2 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 405 ЦК України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом, діти - члени сім'ї власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником.

У відповідності до ст. ст. 10, 11, 60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладанні кредитного договору, невідповідність змісту правочину цивільному законодавству матеріали справи не містять, жодного доказу щодо порушення вимог ст.. 203 ЦК України позивачем також суду не надано.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а її позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених Цивільним кодексом України, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 69, 88, 212-215, ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 13,16, 203, 207, 215, 524, 525, 526, 546, 559, 598, 627, 628, 629, 638, 1046, 1048-1052, 1054-1056-1 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова Оксана Сергіївна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання недійсним іпотечного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Добрєв М. В.