Справа № 128/1799/17 Провадження № 22-ц/772/2254/2017Головуючий в суді першої інстанції Бондаренко О. І.
Категорія 54Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року в справі за матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав невідповідності заяви вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки позивачем не зазначено доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, зокрема, щодо не проведення розрахунку відповідачем при звільненні позивача, а також не зазначено розміру заробітної плати позивача, яку вона просить стягнути за час вимушеного прогулу.

Крім того, позивачем не уточнено розміру судових витрат понесених нею, які вона також просить стягнути з відповідача.

У зв'язку з чим позивачу надано строк для усунення вказаних недоліків позовної заяви протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху позивачем надано заяву про усунення недоліків та довідки про заробітну плату за період з жовтня 2016 року по грудень 2016 року та за січень 2017 року, що на думку суду першої інстанції свідчить про неналежне виконання вимог ухвали суду від 11 липня 2017 року.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу визнано неподаною та повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки зазначена ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі прийшла до висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Як вбачається із змісту вказаної ухвали, вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд виходив із того, що недоліки зазначені в ухвалі суду про залишення заяви без руху не були в повній мірі усунені позивачем у встановлений строк.

Так, вказана позовна заява ОСОБА_2 залишена суддею без руху з підстав невідповідності її вимогам статті 119 ЦПК України, а саме: позивачем не зазначено доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, зокрема, щодо не проведення розрахунку відповідачем при звільненні позивача, а також не зазначено розміру заробітної плати позивача, яку вона просить стягнути за час вимушеного прогулу; не уточнено розміру судових витрат понесених позивачем, які вона також просить стягнути з відповідача.

У своїй заяві про усунення недоліків позивач посилається на п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в якому зазначено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Разом з тим, повертаючи позовну заяву суд звернув увагу на те, що в ухвалі суду від 11 липня 2017 року не зазначалося про надання доказів, мова йшла про їх зазначення в позовній заяві, що не є тотожними поняттями.

Крім того, ухвала суду про залишення позову без руху в частині уточнення розміру судових витрат понесених позивачем, які вона також просить стягнути з відповідача, не виконана взагалі.

Проте, такі вимоги судді до форми та змісту поданої позивачем позовної заяви не ґрунтуються на нормах процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до змісту статей 55, 124 Конституції України, статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку визначеному законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Форма і зміст позовної заяви визначається положеннями статті 11 ЦПК України. При цьому, вказана норма не встановлює вимог щодо обов'язку позивача подати докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, одночасно з поданням позову, оскільки такий обов'язок покладається на сторони до або під час попереднього судового засідання в справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті (ч.1 ст.131 ЦПК України).

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Таким чином, питання щодо доведеності обставин, якими обґрунтовуються вимоги позивача вирішуються судом на стадії судового розгляду, а не на стадії відкриття провадження у справі та перевірки відповідності позовної заяви вимогам щодо її форми та змісту.

Із поданої ОСОБА_2 позовної заяви вбачається, що наведених у її змісті обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також зазначення у ній доказів (з урахуванням додатково поданих на виконання вимог суду) достатньо для вирішення судом питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі. Решта питань судом мають з'ясовуватися у попередньому судовому засіданні у справі з відповідним роз'ясненням, зокрема позивачу її обов'язку довести ті обставини, на які вона посилається у обґрунтування своїх вимог, а також наслідки вчинення або не вчинення нею необхідних процесуальних дій.

Вирішення питання про стягнення судових витрат в залежності від результатів розгляду справи це обов'язок суду та не є вирішенням позовних вимог (глава 8 ЦПК України), тому й докази понесення стороною таких витрат можуть бути подані до суду протягом усього розгляду справи аж до судових дебатів.

Отже колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі, тому вона підлягає скасуванню з направленням питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст. 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року скасувати, а вирішення питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.