АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/7763/16 - ц Головуючий І інстанції - Золотарьова Л.І.
Провадження: 22-ц/790/1077/17 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів -Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря -Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання дитини, -

встановила:

У травні 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13.12.2012р. рішенням Київського районного суду м. Харкова шлюб між нею та відповідачем розірвано. Цим же рішенням суду було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, що випливає зі змісту ст. 180 СК України, яка зобов'язує утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На сьогоднішній день, син займається у Міській спеціалізованій дитячо-юнацькій спортивній школі Олімпійського резерву на відділені хокею з шайбою. Зайняття спортом передбачають додаткові витрати на щомісячну оплату, спортивну екіпіровку, поїздки на змагання, в тому числі й міжнародні. Також, внаслідок інфляційних процесів значно зросли ціни на товари, а відповідно зросли витрати на утримання дитини і, крім того, мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому просить збільшити стягнення розмір аліментів до 1500 грн. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Вона самостійно піклується про нормальний та гармонійний розвиток сина, приділяю значну увагу вихованню, навчанню та відпочинку сина. З того моменту, як вони розійшлись з відповідачем, він рідко бачив сина. Відповідач долею сина не цікавиться, станом здоров'я не опікується, з дитиною не спілкується, участі у вихованні не приймає. Поважних причин на це у нього не має. У відповідача є своє особисте життя. Її прохання допомогти оформити необхідні документи, надати згоду на виїзд дитини на відпочинок або на спортивні змагання за межи України з боку відповідача ігноруються. Аліменти з боку позивача не сплачуються. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та нехтує ними.

Просила позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісяця та стягувати їх починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2016 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково. У задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відмовлено. Збільшено розмір аліментів, утриманих з ОСОБА_2 1979 року народження за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року у справі №2018/15712/2012. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 1979 року народження, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 (одна тисяча) грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 судовій збір у спеціальний фонд Державного бюджету України у розмірі 275,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач дуже рідко бачиться з сином. Участі в його виханні не приймає. Матеріальної допомоги на його утримання не надає. Таким чином, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України є однією з підстав позбавлення батьківських прав. Рішення суду не відповідає інтересам дитини. Стосовно часткового задоволення судом першої інстанції вимоги про стягнення аліментів, вважає, що суд безпідставно стягнув з відповідача аліменти в розмірі 1 000 грн., замість заявленої нею суми 1 500 грн., яка в повній мірі нею була обґрунтована у позовній заяві.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2012 року шлюб між сторонами, зареєстрований 25 травня 2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №642, розірвано. Присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Вказане рішення набрало законної сили і оскаржено у встановленому законом порядку не було.

Положеннями ст.61 ч.3 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, у графах «батько» записані ОСОБА_2, «мати» - ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач свідомо не нехтував своїми батьківськими обов'язками та не ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню сина.

Посилання апелянта на той факт, що останні роки ОСОБА_2 не має бажання спілкуватися з сином та не приймає участі в його виховання, що є підставою для позбавлення його батьківських прав є помилковими.

Згідно зі ст.164 Сімейного Кодексу України, батьки, які ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це захист інтересів дітей і санкція за протиправну поведінку батьків.

Відповідно до п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ. держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити по його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»),

Як встановлено в суді першої інстанції, відповідач не в повній мірі виконує свої обов'язки по вихованню дитини. Однак це не свідчить, що він не має бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь в її вихованні.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що про беззаперечне ухилення відповідача від батьківських обов'язків не свідчить те, що шкільні збори та медичний заклад дитина відвідує з матір'ю, на спортивних тренуваннях батько дитини не був присутній. Фізична неприсутність відповідача з дитиною обумовлена знаходження його за кордоном на заробітках, та періодичне повернення до сина у м.Харків.

До доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання сина та не сплачує аліменти стягнуті судовим рішення від 13.12.2012 року судова колегія ставиться критично. В судовому засіданні в апеляційному суді позивач зазначила, що про примусове виконання рішення суду від 13.12.2012 р. в частині стягнення аліментів вона не зверталась.

В матеріалах справи містяться заявки на переказ готівки та копії чеків на переказ певних сум за 2014, 2015, 2016 р. з яких вбачається, що відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання сина.

Посилання апелянта на той факт, що дані документи є неналежним доказами є безпідставними. Доказів, що спростовують вказані документи нею не надані.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимоги позивача про збільшення розміру аліментів суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, має мінливий дохід, інших осіб на утриманні не має, а кредитні зобов'язання в 2015 році відповідачем вже погашені, та прийшов до висновку про часткове задоволення позовної вимоги та збільшення розмір аліментів на утримання дитини до 1000 грн. щомісяця, які необхідно стягувати з дня набрання рішенням законної сили до досягнення повноліття.

Однак, з вказаними висновками суду першої інстанції судова колегія в повній мірі не погоджується.

На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, 2007 року народження займається у Міській спеціалізованій дитячо-юнацькій спортивній школі Олімпійського резерву на відділені хокею з шайбою. Зайняття спортом передбачають додаткові витрати на щомісячну оплату, спортивну екіпіровку, поїздки на змагання, в тому числі й міжнародні.

Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності в розумінні ст. 57 ЦПК України суду не надано. Працює в Російські Федерації в м. Москва, сплачує за найм квартири суму коштів приблизно в еквіваленті 7 000 грн. на місяць. Інших осіб на утриманні не має, тому судова колегія вважає, що є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1 500 грн., який є достатнім для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе задовольнити частково апеляційну скаргу, змінивши рішення суду першої інстанції в частині збільшення розміру аліментів, збільшив розмір стягнутих аліментів з 1000 грн. до 1500 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2016 року змінити, збільшити розмір стягнутих аліментів з 1 000 грн. до 1 500 грн.

В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м.Харкова від 23.11.2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -