ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8265/17
провадження № 2/753/4743/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.,

при секретарі Гаврилюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків в результаті ДТП,

в с т а н о в и в:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 10.07.2016року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті проспект Бажана - вул. Гмирі у м. Києві, перед початком руху та перестроюванням, не переконалася, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Рено», державний номер НОМЕР_2, під керуванням власника ОСОБА_2, чим порушила п. 10.1 2.3 «б» Правил дорожнього руху.

При цьому, позивачу безпосередньо внаслідок пошкодження автомобіля «Рено»було завдано матеріальний збиток на суму 153289 грн. 61 коп. Крім того, позивач просить стягнути судові витрати у розмірі 1532,90грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та провести заочний розгляд справи.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2016року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті проспект Бажана - вул. Гмирі у м. Києві, перед початком руху та перестроюванням, не переконалася, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Рено», державний номер НОМЕР_2, під керуванням власника ОСОБА_2, чим порушила п. 10.1 2.3 «б» Правил дорожнього руху, тим самим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

При цьому, позивачу ОСОБА_2 внаслідок пошкодження автомобіля «Рено», державний номер НОМЕР_2було завдано матеріальний збиток на суму 153289 грн. 61 коп., що підтверджується звітом №5159 про визначення вартості матеріального збитку від 14.08.2016року (а.с. 10-11).

Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 17.08.2016 року, водія ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 9).

Відповідно до ст. 386 ч.2 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

ОСОБА_2 є власником автомобіля "Рено", що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с.8).

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий у свою чергу повинен подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву в частині стягнення матеріальної шкоди необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків в результаті ДТП- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_4)матеріальну шкоду у сумі 153 289 грн. 61 коп. (сто п`ятдесят три тисячі двісті вісімдесят девять гривень 61 копійка) та витрати по сплаті судового збору у сумі 1532 грн. 61коп. (одна тисяча пятсот тридцять дві гривні 61 копійка).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Дарницький районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Комаревцева