АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/64/17
Провадження №22-ц/790/3908/16 Головуючий 1-ї інстанції - Шинкарчук Я.А.
Справа №635/3901/14-ц Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року колегія судді судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Бездітко В.М.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа державний нотаріус П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Кожушна Лілія Миколаївна, про визнання довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, витребування власником земельної ділянки від недобросовісних володільців та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи: державного нотаріуса П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Кожушної Л.М., в якому, з урахуванням уточнень просили: 1.визнати недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5, посвідчену 25 березня 2010 року державним нотаріусом П'ятої ХДНК Кожушною Л.М., 2.визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_3 від 31 березня 2010 року, що знаходиться на території Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, садівниче товариство «Нива», укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, від імені якого діяла ОСОБА_5; 3.витребувати від відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 вищевказану земельну ділянку та вважати право користування нею припиненим; 4.зобов'язати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_3 права користування та розпорядження земельною ділянкою.

Заявлені вимоги позивачі мотивують тим, що ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності від 05 листопада 2012 року, належала на праві власності спірна земельна ділянка, що розташована за вищевказаною адресою. У подальшому земельна ділянка була продана позивачу ОСОБА_1, а останнім продана ОСОБА_3 Відповідачем ОСОБА_4 оспорюється вищезазначений державний акт на ім'я ОСОБА_2 з тих підстав, що вона набула право власності на спірну земельну ділянка за договором купівлі-продажу від 31 березня 2010 року, який було укладено з попереднім власником земельної ділянки - ОСОБА_6, від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_5 Позивачі вважають, що вищеназвані - довіреність та договір купівлі-продажу земельної ділянки повинні бути визнані недійсними у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 не мав наміру продавати земельну ділянку відповідачу ОСОБА_4, а бажав продати її ОСОБА_5, яка діяла за довіреністю від нього у власних інтересах. Також вказують, що 26 квітня 2011 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 суми боргу, відшкодування збитків та неодержаних доходів. На їхню думку, ОСОБА_6, щоб уникнути стягнення на належне йому майно за цим рішенням суду, відчужив земельну ділянку. Також зазначають, що однією з підстав для визнання недійсною довіреності є те, що особа ОСОБА_6 не могла бути встановлена, оскільки нотаріусу був наданий недійсний паспорт, виданий в 1996 році і щодо якого подавав заяву про його втрату, а у 2007 році отримав новий паспорт. Також позивач ОСОБА_9 у письмових поясненнях зазначала, що у відповідача ОСОБА_4 ніколи не виникало право власності на спірну земельну ділянку, оскільки спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрований у встановленому законом порядку не був, отже право власності за вказаним договором не набувалося.

Відповідач ОСОБА_4 надала письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що посвідченням довіреності від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5 не порушуються права та інтереси позивачів, оскільки довіреність і договір купівлі-продажу були нотаріально посвідчені ще до ухвалення Комінтернівським районним судом м. Харкова рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 грошових сум. Окрім того, він вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є належними позивачами, оскільки вони не є власниками земельної ділянки. Право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку також є сумнівним, т.я. договір купівлі-продажу був посвідчений під час розгляду судами спору щодо земельної ділянки. При цьому від нотаріуса було приховано той факт, що саме ОСОБА_4 фактично володіла і користувалася земельною ділянкою. У той час, коли земельна ділянка була предметом спору, її двічі перепродано. Окрім того, ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 заяв про вступ до членів СТ «Нива», на території якого розташована земельна ділянка, не подавали і членами цього садівничого товариства не були. Просила до даних правовідносин застосувати позовну давність, оскільки оспорюванні правочини були укладені в березні 2010 року, а позивачі звернулися до суду з цими вимогами лише у 2014 році.

Відповідач ОСОБА_5 надала письмові заперечення, в яких виклала свої доводи та міркування з приводу заявлених вимог, в яких також зазначає, що позивачі не є сторонами оспорюваних правочинів, а тому не вправі ставити вимоги про визнання їх недійсними.

Відповідач ОСОБА_6 також надав письмові заперечення, в яких вказує, що йому на праві власності належала спірна земельна ділянка, яку він виявив бажання продати, для чого видав ОСОБА_5 довіреність на вчинення відповідних дій. При оформлені довіреності на ім'я ОСОБА_5 він особисто був присутнім у нотаріуса, надав свій паспорт, книжку члена садового товариства, рішення зборів на продаж ділянок. Паспорт, на підставі якого нотаріусом встановлювалася його особа, він ніколи не втрачав і новий не отримував.

В судове засідання суду першої інстанції сторони не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

В процесі розгляду справи встановлено, що земельна ділянка №12/122, площею 0,1152га, яка розташована на території Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області - в Садівничому товаристві «Нива» перебувала у власності ОСОБА_6 згідно державного акту НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, виданого 25 січня 2010 року на підставі Розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 11 лютого 2009 року №235. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, цільове призначення (використання) - для ведення садівництва.

25 березня 2010 року державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Кожушною Л.М. від імені ОСОБА_6 посвідчено довіреність, якою він уповноважував ОСОБА_5 продати за ціну та на умовах по її погляду належну йому на праві власності земельну ділянку НОМЕР_3, площею 0,1152га, яка розташована на території СТ «Нива».

31 березня 2010 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д. за реєстровим №752 було посвідчено договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, який був укладений ОСОБА_6, від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_5, з ОСОБА_4.

Після придбання земельної ділянки, ОСОБА_4 була прийнята в члени СТ «Нива», володіла, користувалася цією земельною ділянкою та здійснювала її забудову.

Згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання такими, що не виникли правовідносини та не вчинено нотаріальної дії щодо представництва за довіреності від імені ОСОБА_6 та укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки було відмовлено.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 Визнано дійсним попередній договір на укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок НОМЕР_4 та НОМЕР_5, загальною площею 0,12га, що знаходяться на території СТ «Нива» Покотилівської селищної ради, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 13 вересня 2007 року.

23 листопада 2011 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_8 про встановлення способу і порядку виконання вищеназваного заочного рішення щодо зміни сторони виконавчого провадження задоволено частково. Встановлено спосіб стягнення боргу з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 шляхом набуття останнім права власності на земельні ділянки НОМЕР_4 та НОМЕР_5, загальною площею 0,1152га, що знаходяться на території СТ «Нива». Змінено стягувача ОСОБА_8 новим стягувачем - ОСОБА_2

На підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року, ухвал від 23 листопада 2011 року та від 05 листопада 2012 року, на ім'я ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2012 року скасовано ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2012 року, а саме в частині здійснення стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 боргу у спосіб через набуття останнім права власності на земельні ділянки.

13 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, а у подальшому ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку шляхом її продажу ОСОБА_11

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання довіреності недійсною, суд першої інстанції дійшов правильного й обгрунтованого висновку щодо безпідставності таких вимог.

Так, згідно ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За правовим визначенням довіреність є односторонньою цивільно-правовою угодою й вона має відповідати загальним умовам дійсності, що їх повинні задовольняти цивільно-правові угоди.

Основні правила щодо порядку посвідчення довіреності викладені у Законі України «Про нотаріат» й детально регламентовані певною Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року, яка діяла на час видачі оспорюваної довіреності.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Права на оскарження нотаріальної дії, або відмови у її вчиненні має особа, прав і інтересів якої стосуються такі дії.

Судом правильно встановлено, що оспорюванні позивачами правовідносини щодо представництва за довіреністю стосуються лише прав та обов'язків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і не мають відношення до правовідносин щодо зобов'язання ОСОБА_6 відшкодувати збитки ОСОБА_12 за рішенням Комінтернівського районного суду від 26 квітня 2011 року.

Діючими нормами Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, а тому зацікавлена сторона, вимагаючи визнання недійсності правочину, зобов'язана навести суду належні докази його недійсності.

Виходячи з положень ст.215 ЦК України та роз'яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У позовній заяві позивачі зазначають, що оспорювана ними довіреність повинна бути визнана недійсною з підстав дефекту волі довірителя, оскільки ОСОБА_6 бажав продати земельну ділянку саме ОСОБА_5 Про те, ці доводи є надуманими, т.я. сам ОСОБА_6 у своїх письмових запереченнях наводить мотиви оформлення довіреності на ім'я ОСОБА_5, спростовуючи їх домисли про відсутність волі довірителя на оформлення довіреності на ім'я відповідача ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, суд правомірно виходив з того, що оскільки підставою для його недійсності було зазначено лише недійсність довіреності, за якою діяв представник від імені продавця, тому відсутні підстави для визнання цього правочину недійсним.

Колегія суддів погоджується з доводами суду стосовного того, що позовні вимоги про визнання припиненим права відповідача ОСОБА_4 на користування земельною ділянкою, повернення її власникові ОСОБА_3 та зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні ним права власності, є похідними від вимог про визнання довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, а тому також задоволенню не підлягають.

В даному випадку порушення прав позивачів не встановлено, тому суд вірно відмовив в позові по суті, а не з підстав спливу строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -