АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Вербової І.М.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, заінтересовані особи: ОСОБА_2,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року,

встановила:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року названу скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду з постановленням нової ухвали по суті скарги.

Учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця щодо виконавчого провадження про стягнення коштів відповідають вимогам законодавства і не порушують права стягувача.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 23 червня 2010 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1051-1/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 6 780 грн. 12 коп.

Відділом державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 24 вересня 2010 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 6 780 грн. 12 коп.

10 лютого 2011 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

Згідно відповіді управління ПФУ № НОМЕР_1 від 09.06.2015 року ОСОБА_2 працює у ТОВ «Бетон комплекс» за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Резервна, 8

Згідно довідки адресного бюро м. Києва ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 25 грудня 2015 року закінчено вказане виконавче провадження, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи подану скаргу ОСОБА_3 зазначив, що постанова є неправомірною. Про її винесення він повідомлений не був. Скаржник також зазначив, що державний виконавець не входив до квартири боржника, не описав майно в квартирі боржника, не перевірив чи перебуває в шлюбі боржник. В період проведення виконавчих дій та складення актів про вихід державного виконавця за місцем проживання боржника, не були запрошені учасники виконавчого провадження, які б підтвердили відсутність боржника за місцем проживання.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За вимогами ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Вирішуючи скаргу, суд першої інстанції вірно вважав, що державним виконавцем обґрунтовано направлено виконавчий документ до іншого відділу державної виконавчої служби, за місцем реєстрації та місцем роботи боржника.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що стягувача було належним чином повідомлено про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, що підтверджується супровідним листом від 25 грудня 2015 року № 22/2 (а.с. 96).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 17 жовтня 2017 року постановлена з додержанням вимог закону, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

І.М. Вербова