ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7685/16-ц
провадження № 2/753/727/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ДАНИЛЕНКО В.В.

при секретарі ПАСЬКО І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про вселення, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,

встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_14 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_14) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (далі по тексту - відповідачі), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про вселення, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

В обґрунтування позовних вимог посилалався на те, що він є власником 1/2 частки у приватному будинку АДРЕСА_1. Він позбавлений можливості проживати у зазначеному будинку, оскільки відповідачі чинять йому перешкоди. А тому, на підставі ст.ст.319, 321, 391 ЦК України, просить позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечував та просив у його задоволені відмовити.

У судове засідання треті особи не з'явились, повідомлені у встановленому законом порядку, причини не явки суду не відомі.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2013 року визнано домоволодіння № АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Визнано в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину домоволодіння № АДРЕСА_1 за ОСОБА_14 та на 1/2 частину за ОСОБА_3 (а.с. 6-8).

З позовної заяви вбачається та під час розгляду справи позивач посилався на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні його власності. Проте, такі твердження позивача під час розгляду справи не підтвердились та не були доведені

Так, позивач звертався до управління поліції в Дарницькому районі ГУ Національної поліції в м. Києві про перешкоди колишньою дружиною йому вселитися у будинок.

Відповідно до висновку про результати розгляду звернення громадянина від 01 квітня 2016 року інспектора управління поліції в Дарницькому районі ГУ Національної поліції в м. Києві в даній події вбачаються цивільно-правові відносини які вирішуються в приватному зверненні, перевірку завершено, надано відповідь, матеріали перевірки знято з контролю та списано до справи (а.с. 9).

Судом встановлено, що в будинку № АДРЕСА_1 зареєстровано дев'ять осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, що підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Дарницького району № 753/7685/16-18/14994/2017 від 02.03.2017 р. (а.с. 100).

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ч. 3 ст. 47 Конституції України).

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири: або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири.

Згідно ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної сумісної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 3 статті 358 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, які відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Положення ст. 60 ЦПК України покладає обов'язок доказування на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою, що є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності.

В матеріалах справи відсутні доказі, що відповідачами чиняться перешкоди в користуванні житловим приміщенням та суд приходить до висновку, що обґрунтування позовних вимог позивача є недоведеними, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України та підстав для задоволення позову відсутні.

Судові витрати по справі суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 58-60, 212-215, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про вселення, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: ДАНИЛЕНКО В.В.