Справа №592/7798/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Котенко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/181/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Служба у справах дітей Сумської міської ради, Ковпаківський районний відділ у м. Суми управління Державної міграційної служби України, про виселення з квартири,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив той факт, що відповідач систематично порушує правила співжиття, створює їй неможливі умови для проживання, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ за захистом своїх прав, про що є висновки поліції, що знаходяться в матеріалах справи, а також є показання свідків.

Крім того, відповідач, користуючись спірним житловим приміщенням, не несла витрати по його утриманню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 лютого 2001 року, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно з довідкою «Форекс Плюс» № 2248 від 04 серпня 2016 року, за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_3, як власник квартири, її чоловік ОСОБА_7, сини ОСОБА_6, ОСОБА_8, невістка ОСОБА_4 та неповнолітня онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2015 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, зареєстрований 29 липня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис №1057 (а.с. 49).

Згідно з відповіддю начальника Національної поліції України Головного управління Національної поліції в Сумській області від 09 листопада 2016 року № 27/к-6 Аз ОСОБА_10, ОСОБА_4 на території України станом на 09 листопада 2016 року до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувалася, засудженою (за кримінальними справами) не значиться та в розшуку не перебуває (а.с. 71).

Відповідно до довідки головного лікаря КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» від 08 листопада 2016 року № 01-11/11.4/1127 ОСОБА_11, ОСОБА_4 на обліку в обласному наркологічному диспансері не перебуває, за наданням медичної допомоги в підрозділи закладу не зверталась (а.с. 72).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини щодо систематичного порушення ОСОБА_4 правил співжиття. Ті конфлікти, що мали місце між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 викликані різницею в способі їх життя, характерах, пов'язані з тим, що відповідач є її колишньою невісткою (тобто носять побутовий характер). Крім того, застосування до ОСОБА_4 заходів запобігання і громадського впливу, при розгляді справи не встановлено.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При здійсненні права власності, як це передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За статтею 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Статтею 157 ЖК України визначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 116 ЖК України передбачено наступне: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співвжиття і роблять неможлиим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратуами, органами внутрішніх справ тощо.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу систематичного порушення відповідачем правил співжиття, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку, оскільки письмові звернення позивача ОСОБА_3 до правоохоронних органів, що містяться в матеріалах справи і висновки поліції про проведення бесід профілактичного характеру з відповідачем ОСОБА_4 щодо недопустимості протиправної поведінки в побуті, не є заходом попередження з боку правоохоронних органів, і як наслідок - обов'язковою підставою для виселення ОСОБА_4 з квартири.

Отже, допустимих доказів, у розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України, систематичного порушення правил співжиття ОСОБА_4, які роблять неможливим для власника житла - ОСОБА_3 проживання з нею в одній квартирі, позивач не надала.

Ухвалюючи рішення про відмову у виселенні неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для її виселення з квартири, передбачених ст. 116 ЖК України.

При цьому, колегія суддів ураховує і визначені положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини 1959 року, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 2 - 4, 11 Закону України «Про охорону дитинства», принципи пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів, у даному випадку житлового.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про виселення ОСОБА_4 із спірної квартири, як особи, яка систематично порушує правила співжиття, задоволенню не підлягають, оскільки не знайшов свого підтвердження факт застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -