22-ц/775/538/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Хараджа Н.В.
Категорія 14 Доповідач Мальцева Є.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Кочегарової Л.М., Лопатіної М.Ю.,

секретар - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Українське агентство з авторських прав та суміжних прав», третя особа: Державна служба інтелектуальної власності України, про визнання дій Державної організації «Українське агентство з авторських прав та суміжних прав» незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості за договором, інфляційних втрат і трьох відсотків річних, пені та компенсації (упущеної вигоди) збитків,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що він є автором та виконавцем музичних творів - власних пісень, та має власний псевдонім: «Микита Добрий». З 1998 року, між ним та Державним агентством України з авторських і суміжних прав існують договірні стосунки. 11.08.1998р., 14.02.2006 року між ним та Державним підприємством «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - ДААСП України) укладено угоду за № 9351, відповідно до якої він передав ДО УААСП право на управління своїми майновими правами на твори, які існували на момент підписання цієї угоди, та ті, що будуть створені під час дії такої угоди, також передав ДО УААСП виключне право укладати з юридичними і фізичними особами-користувачами творів (платниками) ліцензійні угоди на використання творів способами, зазначеними в угоді, і збирати на користь автора належну винагороду (гонорар), а відповідач зобов'язався збирати і виплачувати йому винагороду за використання його творів, за що передбачено отримання відповідачем комісійної винагороди у розмірі 20 % відсотків з сум авторської винагороди належної до виплати автору, яка повинна йому виплачуватись щомісячно. До грудня 2014 року належні йому кошти у вигляді винагороди (роялті) ДО УААСП сплачувались. З грудня 2014 року сплата коштів була припинена, про що йому стало відомо з листа відповідача від 24.04.2015р., у звязку з тим, що до агентства звернувся невідомий ОСОБА_2, з яким відповідач також уклав угоду щодо передачі майнових прав, та який виклав у своєму звернені власну думку щодо незаконного використання позивачем власних музичних творів (пісень).

В ході розгляду справи позивачем була надана уточнена позовна заява, відповідно до якої він вказав, що у 1995 - 1996 роках вперше опублікував музичні твори, які увійшли до музичних альбомів, на вкладишах яких зазначено ОСОБА_1 та рік публікації -1995 рік та 1996 рік. Зазначення на деяких піснях прізвища - ОСОБА_2¬ - є його псевдонім, а відповідачем не було доказано факту, що зазначене імя ОСОБА_2 на вкладиші примірнику диску (касети) 1995-1996 р. р. під піснями - є пісні ОСОБА_2. ОСОБА_2 - фізична особа виникла де-юре лише у 16.06.2007 року, у звязку зі зміною імені, а в 1995 - 1996 роках це була фізична особа ОСОБА_3. Відповідно до реєстраційного листа автора від 11.08.1998 року, який є додатком до угоди від 11.08.1998 року, позивачем надано певні музичні твори для реєстрації, які входили в два музичні альбоми, при цьому позивач гарантував, що він є автором творів, які зареєстровано в ДААСП України. Договір підписано ОСОБА_1 з псевдонімом ОСОБА_4. Крім того, між відповідачем та ОСОБА_2 укладено Угоду на управління майновими правами автора №22398 тільки від 25.01.2010 року. Вважає, що відповідач безпідставно відмовляє йому у виплаті авторської винагороди, посилаючись на нібито існуючий конфлікт з ОСОБА_2.

Кошти, зібрані та заблоковані до виплати позивачу, були зібрано на території України, і згідно умов договору повинні виплачуватись - щомісячно, тобто у строк, який не перевищує кількість календарних днів кожного місяця відповідного року, а тому відповідно до ст. 612 ЦК України боржник (ДО УААСП) вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а тому у позивача наявне право на вимогу сплати на користь позивача суми боргу з урахування інфляційних нарахувань за весь час прострочення, та 3% річних від простроченої суми. Також вказує, що за невиконання грошового зобовязання підлягає стягненню пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. На підставі викладеного позивач просить: визнати дії Державної організації «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» незаконними та зобовязати Державну організацію «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» виконувати належним чином зобовязання за Угодою №9351 на управління майновими правами автора від 14.02.2006 року, стягнути з Державної організації «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» суму заборгованості за Угодою №9351 за період з 01.01.2014 по 04.05.2017 у розмірі 4386,70 грн., стягнути з Державної організації «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» індекс інфляції від суми заборгованості за Угодою №9351 за період з 01.01.2014 по 04.05.2017 у розмірі 1788,37 грн., стягнути з ДО «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» 3% річних від простроченої суми заборгованості за Угодою №9351 за період з 04.05.2014 по 04.05.2017 у розмірі 394,92 грн., стягнути з ДО «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» пеню у відсотках у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми заборгованості за Угодою №9351 за період з 04.05.2016 по 04.05.2017 у розмірі 745,24 грн., стягнути з ДО «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» компенсацію замість відшкодування збитків (упущеної вигоди) у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що станом на час подання позову становить 13780, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав», третя особа: Державна служба інтелектуальної власності України, про захист авторських прав, відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення від 12.06.2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В скарзі зазначає, що судом не було з'ясовано усі обставини по справі. Не встановлено, чи є між позивачем та ОСОБА_2 конфлікт з приводу авторства на пісні, чи дійсно ОСОБА_2 претендує на авторство спірних творів. Вважає посилання суду не те, що права позивача відповідачем не порушені, таким, що не відповідає дійсності. У порушення вимог процесуального права суд, без об'єктивних на те причин, жодного клопотання про витребування доказів не задовольнив. Вважає, що вирішуючи питання про наявність конфлікту про авторське право, суд вийшов за межі заявлених вимог.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності представника третьої особи - Державної служби інтелектуальної власності України, належним чином рекомендованою поштою повідомленого про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, який не повідомив про причини неявки, заяв про відкладення розгляду справи не направляв.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5, які просили задовольнити апеляційну скаргу, та заперечення проти апеляційної скарги представників відповідача ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.

Проте рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.08.1998 року між ОСОБА_1 (псевдонімом «Микита Добрий», зареєстрований 11.08.1008 року) та Державним агентством України з авторських і суміжних прав існують договірні стосунки: було укладена угода, відповідно до якої автор передає ДААСП України право на управління своїми майновими правами на твори, які існували на момент підписання цієї угоди, та ті, що будуть створені. Також позивач передав ДААСП України виключне право укладати з юридичними і фізичними особами-користувачами творів (платниками) ліцензійні угоди на використання творів способами, зазначеними в угоді, і право збирати на користь автора належну винагороду (гонорар), а ДААСП України зобов'язалось збирати і виплачувати ОСОБА_1 винагороду за використання його творів. (т.1 а.с.14-15)

14.02.2006 року ОСОБА_1 та Державним підприємством «Українське агентство з авторських та суміжних прав» укладено угоду аналогічного змісту за № 9351. (т.1 а.с.16)

З письмових заперечень відповідача проти позову судом встановлено, що 25.01.2010 року між ДО УААСП та ОСОБА_2 укладена угода № 22398 про управління ДО УААСП майновими авторськими правами. ( т.2 а.с. 60)

Відповідно до п.4 вищевказаних Угод, кожний Автор, що укладає такі договори, гарантує, що він дійсно є автором творів, які існують на момент підписання цієї Угоди, і тих, що будуть створені під час дії даної Угоди; що він не передавав майнові права, передані ДО УААСП згідно з п.1 цієї Угоди, третім особам; що твори Авторів не порушують авторських прав третіх осіб; що всі дані, надані Агентству, є достовірними і відповідають дійсності.

З грудня 2014 року виплата ДО УААСП ОСОБА_1 авторської винагороди призупинено у звязку з тим, що до ДО УААСП звернувся ОСОБА_2 із вимогою про припинення порушення ОСОБА_1 його авторського права на музичні твори.

Копією письмового звернення директору ДО УААСП відповідач суду першої інстанції підтвердив свої заперечення проти позову, посилаючись на існування конфлікту авторів між ОСОБА_1, та ОСОБА_2. (т.1 а.с.149). Однак, зі змісту листа ОСОБА_2 вбачається, що він заперечує проти розголошення деталей його договору з агентством і обставин реєстрації його пісень. Тобто, детальніша інформація щодо конфлікту авторів суду не надана.

В свою чергу, заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду першої інстанції жодного підтвердження договірних відносин із ОСОБА_2, підтвердження реєстрації ним авторського права на твори.

Також не клопотав про залучення його до участі в даному спорі.

Отже, судом не встановлено, чи існує взагалі спір між позивачем та ОСОБА_2.

На підставі п.6.1 Правил розподілу авторської винагороди «з малих прав», затверджених Протоколом зборів Авторської Ради ДО УААСП від 24.04.2014 року №6, (далі Протокол розподілу) у разі виникнення конфлікту при ідентифікації творів, винагорода, належна конфліктним творам, не розподіляється і резервується до моменту вирішення конфлікту.

До матеріалів справи долучений витяг з Правил розподілу роялті УААСП від 02.03.2011 року, з якого вбачається, що є особливості розподілу роялті за неідентифіковані або конфліктні частки; конфлікти виникають у звязку із наявністю інших заявок на твори. (т.2 а.с.67-68).

Відповідач вказує, що певні музичні твори зареєстровані як за ОСОБА_1 (ОСОБА_2), так і за ОСОБА_2, а у звязку із наявністю звернення ОСОБА_2 до ДО УААСП, на думку відповідача, існує конфлікт ідентифікації творів ОСОБА_1, який останній повинен самостійно вирішити із ОСОБА_2.

Між тим, виплата авторської винагороди позивачу проводилася ДО УААСП без жодних претензій до кінця 2014 року в тому числі за спірні твори, що не оспорював відповідач.

Зі справи вбачається, що належних підтверджень звернення ОСОБА_2 із претензіями ДО УААСП щодо авторської винагороди за спірні твори, на які претендує позивач, суду відповідачем не надано.

Судом встановлено, і сторони не заперечують, що ОСОБА_2 і ОСОБА_2 (псевдонім ОСОБА_1 ) є двома різними особами.

ДО УААСП 24.04.2015 року, 24.07.2015 року, 15.02.2016 року листами та електронною поштою повідомило ОСОБА_1 про те, що для отримання в подальшому авторської винагороди йому рекомендовано вирішити спір між ним та ОСОБА_2.(т.1 а.с.17-19)

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Зі справи вбачається, що, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 долучив письмові підтвердження його авторства щодо ряду творів свідоцтва про реєстрацію авторського права, реєстраційні листи, в яких зазначив свої твори на час укладання угоди з відповідачем (т.1 а.с. 12-13, 23, 86,109)

Зі змісту угоди позивача з ДО УААСП від 11.08.21998 року вбачається, що ОСОБА_1 вказував у документі як своє прізвище за паспортними даними, так і псевдонім «Микита Добрий».

Позивач у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України у звязку із запереченнями відповідача, в яких агентство посилалося на конфлікт авторських прав із ОСОБА_2, звертався до суду із клопотаннями про витребування доказів, зокрема, ліцензійних договорів, укладених відповідачем із третіми особами від імені ОСОБА_2, за період з 25.01.2010 року по час розгляду справи в суді, та відомості, з якого часу ОСОБА_2 зареєстровано, як автора.

Таких доказів відповідачем на спростування обставин позовної заяви суду з власної ініціативи не надано, судом не витребувано.

Між тим, в Каталозі авторів Українського агентства по авторським і суміжним правам станом на 01.08.2015 року такого автора як «Добрий Микита Петрович» не значиться, в той час, як ОСОБА_1 в каталозі зареєстрований (т.1 а.с.233-239).

Таким чином, вбачається, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не встановив наявність авторського конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, але передчасно, аналізував обставини щодо авторства позивача на спірні твори, вказавши, що позивачем не надано відповідних доказів. До висновку про передчасність такого аналізу з боку суду першої інстанції колегія суддів дійшла, враховуючи характер і зміст позовних вимог.

Також судом встановлено, що 02.06.2015 року ОСОБА_2 звертався до суду з вимогою до ДП УААСП про встановлення факту належності псевдоніму. Рішення суду за результатом розгляду такої заяви по суті не ухвалено. Але судом першої інстанції вказане звернення прийнято до уваги, як обставина, що підтверджує наявність конфлікту авторів, на який посилається представник відповідача у звязку із призупиненням виплати авторської винагороди позивачу.

Матеріали справи, крім посилань представника відповідача в письмових запереченнях щодо позовних вимог на існування претензій ОСОБА_2 на отримання авторської винагороди за спірні з ОСОБА_1 твори, ніяких інших письмових доказів не містять.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права», однією з функцій ДО УААСП є збирати, розподіляти і виплачувати зібрану винагороду за використання обєктів авторського права і (або) суміжних прав субєктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншими субєктами прав відповідно до цього Закону.

Пункт 4.1.1.4 Статуту ДО УААСП, містить норму, відповідно до якої розподіл авторської винагороди проводиться відповідно до правил розподілу, які затверджуються організацією.

У взаємовідносинах із позивачем, розподіл авторської винагороди проводиться відповідно до Правил розподілу авторської винагороди «з малих прав», погоджених Протоколом зборів Авторської Ради ДО УААСП від 24.04.2014р. № 6.

Відповідно до п. 6.1 вказаних Правил розподілу, у разі виникнення конфліктів при ідентифікації творів, винагорода, належних конфліктним творам, не розподіляється і резервується до моменту вирішення конфліктів.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права на отримання авторської винагороди від управління відповідачем його майновими правами, а не за захистом авторського права

Але судом першої інстанції у порушення положень статті 11 ЦПК України надано висновки про відсутність у позивача доказів авторського права спірних творів, що б давало йому право на отримання відповідної винагороди, в той час, як відповідач не оспорює такі обставини, а посилається тільки на наявність конфлікту із іншим автором, який на думку агентства, повинен бути вирішений виключно між авторами.

Крім того, відповідачем не надано суду жодного доказу про доведення до позивача, як автора, з яким укладена угода щодо управління майновими авторськими правами, правил розподілу авторської винагороди в редакції від 24.04.2014 року. Також не надано суду підтверджень ознайомлення позивача із будь-якими іншими порядками розподілу такої винагороди. В угодах з автором такі умови не узгоджені, додаткових угод з позивачем для обговорення питань розподілу прибутків від управляння його майновими правами не укладалося.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» Угода №9351, укладена між ОСОБА_1 і позивачем, є договором доручення.

Відповідно до положень ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязується вчинити певні дії від імені і за рахунок другої сторони (довірителя). Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки довірителя.

Згідно з ч.1 ст.1104 ЦК України повірений зобовязаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги і в тому, що Угода №9351 також є договором управління майном.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Отже, неможливо погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не порушено прав позивача у звязку із зупиненням виплати авторської винагороди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій ДО УААСП незаконними в частині припинення виплат авторської винагороди позивачу з 01.01.2014 року, які є обґрунтованими, слід задовольнити. Відповідно, підлягають задоволенню й вимоги про стягнення з Державної організації «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» на користь позивача суми заборгованості за Угодою №9351 від 14.02.2006 року за період з 01.01.2014 року по 04.05.2017 року у розмірі 4386 грн. 70 коп..

Вказаний розрахунок суми заборгованості сторони не оспорювали.

У звязку із тим, що колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення суми заборгованості за вказаний період, то, відповідно, приймаючи до уваги положення ст. ст. 231, 434, 549, 550, 625 ЦК України, підлягають задоволенню й вимоги про стягнення суми індексу інфляції від суми заборгованості за період з 01.01.2014 року по 04.05.2017 року у розмірі 1788 грн. 37 коп., 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 04.05.2014 року по 04.05.2017 року у розмірі 394 грн. 92 коп., пені у відсотках у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми заборгованості за період з 04.05.2016 року по 04.05.2017 року у розмірі 745 грн. 24 коп.. Вказані розрахунки також не спростовані відповідачем, який не визнав такі вимоги тільки у звязку із запереченнями проти основних позовних вимог ОСОБА_1

Разом з тим, звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості по виплаті винагороди, позивач просив стягнути на його користь компенсацію замість відшкодування збитків (упущеної вигоди) у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що станом на час подання позову становить 13780 грн.

Як встановлено ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право на виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Оскільки колегія суддів дійшла до висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача визначену ним суму заборгованості за Угодою №9351 від 14.02.2006 року доходу за період з 01.01.2014 року по 04.05.2017 року, то немає законних підстав для стягнення з ДО «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» на його користь ще й компенсації упущеної вигоди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить 13780 грн..

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції від 12 червня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 з урахуванням вищенаведеного.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України у звязку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача в дохід держави підлягаю стягненню судовий збір в розмірі 1280 грн і на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 1408 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України , колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 червня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Державної організації «Українське агентство з авторських прав та суміжних прав» - задовольнити частково.

Визнати дії Державної організації «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» незаконними в частині припинення виплат авторської винагороди ОСОБА_1 з 01.01.2014 року.

Стягнути з Державної організації «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за Угодою №9351 від 14.02.2006 року за період з 01.01.2014 року по 04.05.2017 року у розмірі 4386 (чотири тисячі триста вісімдесят шість) грн. 70 коп., індекс інфляції від суми заборгованості за період з 01.01.2014 року по 04.05.2017 року у розмірі 1788 (одна тисяча сімсот вісімдесят вісім) грн. 37 коп., 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 04.05.2014 року по 04.05.2017 року у розмірі 394 (триста девяносто чотири) грн. 92 коп., пеню у відсотках у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми заборгованості за період з 04.05.2016 року по 04.05.2017 року у розмірі 745 (сімсот сорок пять) грн. 24 коп..

У позовних вимогах ОСОБА_8 про стягнення з ДО «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» компенсації упущеної вигоди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить 13780 грн. - відмовити.

Стягнути з Державної організації «Українське Агентство з авторських та суміжних прав» судовий збір в дохід держави 1280 ( одну тисячу двісті вісімдесят) грн і на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 1408 (одну тисячу чотириста вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11