Справа № 675/1222/17
Провадження № 2/675/556/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2017 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Кущука А.О., сторін та інших осіб, які беруть участь в справі:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (по тексту ОСОБА_3А.) пред'явила позовну заяву до Ізяславського районного суду Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явилення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утримання позивача, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча в силу ст. 180 СК України зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тим самим добровільно не виконує свій батьківський обовязок.

Позивач вказує і те, що відповідач офіційно не працевлаштований та не має регулярного доходу, однак може забезпечувати свою дитину, хоч і добровільно у повному обсязі брати участь у матеріальних затратах на виховання та розвиток своєї дитини відмовляється.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, вказавши, що заявлена сума аліментів до стягнення відповідає принципам справедливості та розумності.

Представник відповідача щодо заявленого позову заперечував частково. В обгрунтування заперечень пояснив суду, що відповідач не відмовляється добровільно брати участь в матеріальних витратах на виховання та розвиток своєї доньки, натомість він створив усі умови для проживання та виховання дитини, придбавши квартиру, однак позивач відмовилася в неї переїхати. Представник ОСОБА_4 зазначав і те, що останній періодично переводив грошові кошти картковий рахунок на утримання дитини.

Звертав увагу суду і на те, що на сьогоднішній день позивач створила такі умови, що перешкоджають ОСОБА_4 в побаченні з дитиною, а відтак прийняття ним будь-якої участі у її вихованні.

Крім того, як вважає представник відповідача вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не відповідає вимогам законодавства, що регулює такі правовідносини. З врахуванням зазначеного просив розмір аліментів визначити в розмірі 1/4 частини доходів або в сумі 888, 50 грн., що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі та дослідивши письмові матеріали справи, суд проходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, зареєстрованому 16.11.2008 року Плужненською сільською радою Ізяславського району Хмельницькій області, актовий запис №17, який було розірвано згідно рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області 20.06.2017 року.

Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-БВ № 148096 від 23.03.2011 року, 08.03.2011 року народилася ОСОБА_5 батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

У даний час сторони проживають окремо, не спілкуються, дитина перебуває на утриманні позивача.

Відповідач ОСОБА_4, будучи батьком неповнолітньої ОСОБА_5 відповідно до ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати свою малолітню доньку до її повноліття, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку.

Так, згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Судом встановлено, що немає підстав вважати, що відповідач має постійний дохід (заробіток), натомість отримує мінливий дохід, а тому з врахуванням поданих сторонами доказів, суд вважає необхідним визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі - 1350 грн. на місяць, оскільки такий розмір аліментів відповідає принципам справедливості та розумності.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

ОСОБА_4 звернулась до суду з наведеним позовом 27 червня 2017 року.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1350 (одна тисяча триста пятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 27.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Судовий збір відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Зі змісту ст. 79 ЦПК України слідує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До останніх, окрім іншого, належать витрати на правову допомогу (п.2 ч.3).

Встановлено, що 26 червня 2017 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 була укладена угода про надання правової допомоги, відповідно до якої сума гонорару адвоката визначається за додатковою угодою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як роз'яснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України).

Як роз'яснено в п. 48 вказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано в п. 2 ч. 3 ст. 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій, копіювання документів тощо).

Водночас, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Тим сами, суд констатує, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. 79, 84, 180-181,184, 191Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 15, 57-60, 88, 212-215, 367 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1350 (одна тисяча триста пятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 27.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів в розмірі місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку , передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Суддя О.В. Король