Справа № 2/243/324/2017
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
06 лютого 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючий суддя - Пронін С.Г.
при секретарі - Чевела С.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково-дослідницький та проектно-конструкторський інститут металургійного машинобудування ім. академіка ОСОБА_2» в особі представництва ВАТ «АХК «ВНІІМЕТМАШ» на Україні, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
Позивач до судового засідання не зявилася, про час та дату слухання справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали, перевіривши обставини, на які посилаються сторони в обґрунтування або заперечення своїх вимог, приходить до висновку щодо обґрунтованості заявлених ОСОБА_1 вимог, та вважає за належне задовольнити їх, з наступних підстав.
Так, у судовому засіданні із достовірністю встановлено, що у період з 03 квітня 2006 року по 24 листопада 2014 року, позивач працювала у відповідача на посаді прибиральниці, що підтверджується копією трудової книжки.
На підставі наказу Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково-дослідницький та проектно-конструкторський інститут металургійного машинобудування ім. академіка ОСОБА_2» в особі представництва ВАТ «АХК «ВНІІМЕТМАШ» на Україні № 30 від 24 листопада 2014 року сороко Г.А. звільнено із вказаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Однак, при звільненні відповідачем не було проведено повний розрахунок з ОСОБА_3 та не виплачено на його користь усі належні до виплати кошти. У звязку з чим, ОСОБА_1 звернулася до суду.
Додатковим рішенням Словянського міськрайонного суду від 23 лютого 2015 року з відповідача було стягнуто на користь позивача заробітну плату та моральну шкоду в розмірі 8808,94 гривень. Вказане рішення суду набуло законної сили 06 березня 2015 року, але до теперішнього часу не виконано.
Відповідно до довідки Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково-дослідницький та проектно-конструкторський інститут металургійного машинобудування ім. академіка ОСОБА_2» в особі представництва ВАТ «АХК «ВНІІМЕТМАШ» на Україні № 35 від 20 листопада 2014 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 43,54 гривень.
Таким чином, період часу затримки розрахунку є з 06 березня 2015 року по 12 грудня 2016 року, що складає 442 робочих дні.
Згідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП встановлено, що в разі звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Якщо, працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок.
Крім того, частиною 2 статті 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до вказаної статті, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Слід зазначити, що вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. Водночас не можна вважати, що вину власника виключає лише непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія. Усяке явище, яке перешкоджає власникові належне виконати свої обов'язки перед працівником, якщо власник проявляв належну дбайливість щодо цього, виключає вину власника.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП врегульовано питання відповідальності власника або уповноваженої ним органу у разі невиплати звільненому працівникові сум строки зазначені у попередній статті, а саме: «В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.»
У відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Основу законодавства про оплату праці являє собою Закону України «Про оплату праці», який регламентує, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 12 вказаного Закону закріплено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижче оплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо, - є іншими нормами і гарантіями оплати праці.
Тобто, аналізуючи вказане положення, слід зазначити, що в даному випадку застосуванню підлягає ч. 2 вказаної статті, яка встановлює, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Крім того, слід зауважити, що початком перебігу строку, регламентованого ст. 233 КЗпП України, є дата, якою особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх законних прав та інтересів.
Крім того, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 47, 115, 116, 117, 233, КЗпП України, Постановою Пленуму ВС України від 06 листопада 1992 року, № 9, з послідуючими змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 3,10, 58, 60, 88, 212- 215 ЦПК України, суд ,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення може бути оскаржена в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги через Словянський міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня його отримання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_5