Справа № 310/7703/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області; приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Градова Вероніка Григорівна про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області; приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Градова В.Г. про визнання договорів недійсними у якому зазначив, що рішенням Бердянський міськрайонний суд Запорізької області від 30 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 78 000 грн. та 780 грн. судового збору. Борг виник у зв'язку з виконанням ним послуг за договором підряду. При цьому судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 є власником спірного будинку, так як судом досліджена декларація про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована в ІДАБК у Запорізькій області 25.07.2013 року, відповідно до якої реконструкція житлового будинку «А» з розширенням та надбудовою другого поверху за адресою: АДРЕСА_3 вважається закінченою будівництвом. Об'єкт готовий до експлуатації.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 грудня 2014 року у цій справі залишено без змін.

У подальшому для виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 грудня 2014 року він отримав виконавчий лист №310/211/14 від 28.07.2015 року, який в той же день пред'явив до примусового виконання до органів державної виконавчої служби.

30.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка була направлена ОСОБА_2 листом з повідомлення.

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження виявилося, що 04 серпня 2015 року ОСОБА_2 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2015 року.

В силу свої професійних навиків та знань, так як ОСОБА_2 був співробітником державної виконавчої служби, усвідомлюючи значення своїх дій та наперед передбачаючи можливість настання негативних наслідків у вигляді примусової реалізації належного йому майна, а тому бажаючи їх уникнути, наступного дня, тобто 05 серпня 2015 року ОСОБА_2 укладає три нотаріальні угоди щодо дарування нерухомого майна, а саме квартири, земельної ділянки та будинку. Такі побоювання ОСОБА_2 не були безпідставними, так як 10 серпня 2015 року державним виконавцем в рамках виконання виконавчого листа №310/211/14, що виданий 28.07.2015 року, накладено арешт на все майно боржника.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 03.11.2016 року, вбачається, що 05.08.2015 ОСОБА_3 отримала право власності за договором дарування на спірний будинок по АДРЕСА_3 та земельну ділянку, що розташована під ним, а також квартиру по АДРЕСА_2.

При ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження, з'ясувалося що громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є близькими родичами, оскільки 27.12.2006 року уклали шлюб, а тому такі дії ОСОБА_2 порушують у тому числі публічний порядок щодо виконання рішення суду.

З фактичних обставин справи, та письмових доказів, що наявні в матеріалах справи вважав доведеним факт вчинення правочинів (договорів дарування) без наміру створення правових наслідків, тобто вчинення фіктивного правочину, відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України, оскільки такі договори дарування вчинені одразу наступного дня після того як боржник ОСОБА_2 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №310/211/14, що виданий 28.07.2015 року, крім того дарувальник залишився та продовжує проживати в спірній квартирі, користується спірним житловим будинком. Вважав доведеною та обставина, що дарувальник після вчинення договорів дарування продовжує відноситись до вказаного нерухомого майна, як до свого особистого, та продовжує обслуговувати його.

Просив визнати недійсним внаслідок фіктивності договір дарування квартири по АДРЕСА_2., укладений 05.08.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Градовою В. Г., що зареєстрований в реєстрі за №10691927, серія та номер: 1668, виданий 05.08.2015 зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_3 на квартиру по АДРЕСА_2.

Визнати недійсним внаслідок фіктивності договір дарування серія та номер: 1665, виданий 05.08.2015 земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0.0484 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, що видана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 05.08.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Градовою В.Г., що зареєстрований в реєстрі за №10691685 зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку.

Визнати недійсним внаслідок фіктивності договір дарування житлового будинку, серія та номер: 1664, виданий 05.08.2015, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, укладений 05.08.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Градовою В. Г., що зареєстрований в реєстрі за № 10691680 зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_3 на вказаний будинок.

Позивач у судове засідання не з'явився. Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи у відсутності ФОП ОСОБА_1.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, оскільки на момент укладення оспорюваних правочинів заборон на відчуження цього майна не було. Він отримав постанову державного виконавця про накладення арешту на спірне майно 28.08.2016 року. В цей момент йому стало відомо про рішення апеляційного суду, яким залишено в силі рішення Бердянського міськрайонного суду від 30.12.2014 року. Рішення суду він виконав у добровільному порядку і невиконаних зобов'язань перед позивачем у нього немає.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала і пояснила суду, що оспорювані правочини були укладені відповідно до вимог закону, а тому вони не підлягають задоволенню. При укладанні спірних правочинів їй не було відомо про зобовязання ОСОБА_2 за рішенням суду від 30.12.2014 року. На теперішній час квартирою, будинком та земельною ділянкою ОСОБА_2 також користується, оскільки вони проживають однією сім'єю і у них спільна дитина.

Представник Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області пояснив суду, що у відділі на виконанні знаходилось виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 78 780 грн., яке закінчено 28.12.2016 року в зв'язку з фактичним повним виконанням рішення суду в повному обсязі. Крім того, постановою державного виконавця від 29.12.2016 року закінчено виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 69 224 грн. 81 коп..

Приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Градова В.Г. у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Виходячи з сенсу ст. 234 ЦК України у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 78 000 грн. та 780 грн. судового збору (а.с.10-14).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 грудня 2014 року у цій справі залишено без змін (а.с.15-17).

На виконання цього рішення 28.07.2015 року Бердянським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 310/211/14-2 (а.с.18).

30.07.2015 року державним виконавцем Войніковою Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка 30.07.2015 року за вихідним №40992 була направлена ОСОБА_2 (а.с.19,20).

10 серпня 2015 року державним виконавцем Войніковою Ю.А. накладено арешт на все майно ОСОБА_2 (а.с.23).

Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунку.

Із копії договору дарування квартири від 05.08.2015 року, копії договору дарування житлового будинку від 05.08.2015 року, копії договору дарування земельної ділянки від 05.08.2015 року, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 03.11.2016 року, видно, що 05.08.2015 року ОСОБА_3 набула право власності за договором дарування на наступне майно: квартиру АДРЕСА_2; житловий будинок по АДРЕСА_3; земельну ділянку по АДРЕСА_3.

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 від 27.12.2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 27.12.2006 року (а.с.24).

ФОП ОСОБА_5 у позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача посилались на рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення і вважали, що ОСОБА_2 вчинив оспорювані правочини без наміру створення правових наслідків, тобто вчинив фіктивні правочини, оскільки він отримав зазначену постанову 04.08.2015 року, а 05.08.2015 року уклав нотаріально посвідчені угоди щодо дарування квартири, земельної ділянки та будинку своїй дружині з метою уникнення примусової реалізації цього майна в порядку виконання рішення суду.

Але зазначена обставина жодним чином не доведена позивачем, оскільки судом встановлено, що постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Тоцькою Н.А. від 28.12.2016 року виконавче провадження з примусового виконання рішення Бердянського міськрайонного суду від 30.12.2014 року на виконання якого було видано 28.07.2015 року виконавчий лист №310/211/14-ц закінчено в зв'язку з повним виконанням рішення. Крім того, із постанови від 29.12.2016 року державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Головченко Ю.С. видно, що виконавче провадження за виконавчим листом №310/2199/16-ц, який видано 11.08.2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 69 224 грн. 81 коп., яка складається з втрат від інфляції у розмірі 62 692 грн. 04 коп. та 3 відсотків річних у розмірі 6 532 грн. 77 коп. закрито в зв'язку з повним фактичним виконанням рішення.

Таким чином, судом встановлено, що рішення судів виконані ОСОБА_2 в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів, необхідності у виконанні рішень судів за рахунок майна позивача відсутні, жодних зобов'язань у ОСОБА_2 перед позивачем немає, а тому твердження ФОП ОСОБА_1 про відчуження спірного майна з метою ухилення від виконання рішення суду є безпідставними.

Позивач посилався також на ту обставину, що дарувальник залишився та продовжує проживати в спірній квартирі, користується спірним житловим будинком, але зазначене, на думку суду, не може бути безумовним доказом вчинення фіктивних договорів дарування, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одружені, разом проживають та ведуть спільне господарство.

Судом встановлено, що після укладання спірних договорів дарування ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на придбану нерухомість, володіє та користується нею, що свідчить про те, що майно їй було передано, вона прийняла його і як власник, придбала право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

Позивачем не надано суду жодного доказу, який підтверджує, що ОСОБА_2 після вчинення договорів дарування продовжує відноситись до вказаного нерухомого майна, як до свого особистого, та продовжує обслуговувати його.

Також слід зауважити, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину, але позивачем не зазначено фактичних обставин, які свідчать про намір ОСОБА_3 вчинити фіктивний правочин та не надано суду жодного доказу, який цю обставину підтверджує.

Таким чином, позивачем не доведено умисел сторін договору на укладення фіктивного правочину, як такого, що укладений тільки для виду, без наміру створення реальних правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, а також не надані докази, які би свідчили про те, що договір дарування є фіктивним правочином, без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися.

Суд вважає, що за таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 234, 717 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя