АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/210/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 54, 55 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівГончар Н. І., Ювшина В. І.
при секретаріЛитвин-Восколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ОСОБА_6 пред'явив позов до Уманського КП «Уманьтеплокомуненерго» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди .

Зазначав, що наказом № 348 від 11.11.1985 року був прийнятий на роботу на посаду оператора котельні Уманської міської лікарні на опалювальний сезон.

Наказом № 25 від 05 квітня 2016 року був звільнений в зв'язку з закінченням опалювального сезону за ст. 36 п.2 КЗпП України.

Позивач зазначає, що з наказом про звільнення його ніхто не ознайомлював. А про звільнення йому стало відомо лише 12 квітня 2016 року, після отримання трудової книжки по пошті.

Посилаючись на те, що звільнений незаконно, просив поновити його на роботі, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

В липні 2016 року ОСОБА_6 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, в якій просив суд стягнути з Уманського КП «Уманьтеплокомуненерго» на свою користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді оператора котельні Уманської міської лікарні.

Виплачено заробітну плату ОСОБА_6 за час вимушеного прогулу у розмірі 23 327 грн. 29 коп.

Стягнуто з Уманського КП «Уманьтеплокомуненерго» моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з Уманського КП «Уманьтеплокомуненерго» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі Уманське КП «Уманьтеплокомуненерго» просить рішення суду скасувати , як таке, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, по справі постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Але таким вимогам рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач не був належним чином повідомлений про його звільнення і підстава звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства.

Проте погодитися із такими висновками суду не можна.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 348 від 11.11.1985 року позивач був прийнятий на роботу оператором котельні міськлікарні.

Наказом № 121 від 12.10.2015 року позивач був прийнятий на роботу до закінчення опалювального сезону 2015-2016 р.р.

Наказ про звільнення його із попередньої посади відсутній.

Наказом від 12 лютого 2016 року позивач був попереджений про звільнення 15.04.2016 року в зв'язку із закінченням опалювального сезону.

Позивач з даним актом ознайомлюватися відмовився, про що було складено відповідний акт.

Наказом від 05.04.2016 року позивач був звільнений з роботи в зв'язку із закінченням опалювального сезону за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема закінчення строку ( пункт 2 і 3 статті 23 КЗпП України).

Судом також встановлено, що позивач був прийнятий на роботу в 1985 року на постійну основу.

Наказом від 17 жовтня 2014 року хоча позивач і попереджувався про скорочення посади і наступне звільнення, але наказ про його звільнення відсутній.

Поскільки позивач працював по безстроковому договору, то підстави для його звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш ніж як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позивач, відповідно до довідки, наданої відповідачем (а/с 48) мав середній заробіток 3 768 грн. ( 4 071 + 3 766). Був звільнений з роботи 05.04.2016 року. Рішення суду першої інстанції встановлено 03.11.2016 року. Вимушений прогул складав 07 місяців. Тому необхідно стягнути за вимушений прогул 26 376 грн. (3 768 х 07).

Враховуючи, що звільнення з роботи позивача відбулося з порушенням трудового законодавства та незаконними діями відповідача був порушений звичайний спосіб життя позивача, заподіяні моральні страждання і інші негативні наслідки.

Стягуючи моральну шкоду суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також вимоги розумності і справедливості і оцінує її в 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» задоволити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2016 року скасувати.

Поновити ОСОБА_6 на роботі оператора котельні газової дільниці Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» з 05 квітня 2016 року.

Стягнути із Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу 26 376 грн. і моральну шкоду 5 000 грн.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :