Провадження 2/127/62/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря Коберник О.Л.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» про стягнення компенсації за невикористану відпустку,
позов поданий 01.12.2016 року і мотивований тим, що позивач працював у відповідача на різних посадах з 1978 року.
Наказом № 42-к від 10.07.2016 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням.
Цим же наказом позивачеві була нарахована компенсація за невикористані відпустки з 26.07.2007 року по 07.06.2016 року за 214 календарних днів в сумі 30 916,88 грн. З даної суми податок на дохід фізичної особи складає 5 565,00 грн., військовий збір 463,75 грн. Сума компенсації, яка не виплачена позивачеві складає 24 887,93 грн.
Однак, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України належну до виплати компенсацію за невикористані відпустки позивачу в день звільнення виплачено не було, що спонукало його звернутись до суду з даним позовом.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позов підтримав за викладених у ньому обставин, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористані відпустки в сумі 24 887,93 грн.
Представник ПАТ «ВУМАБ» в судові засідання не зявився з невідомих причин, хоча про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений завчасно рекомендованим листом, позов не оспорив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надавав.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 169 ч. 4, гл. 8 розд. 3 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що згідно трудової книжки позивач працював на різних посадах в Публічному акціонерному товаристві «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» з 1978 року.
Наказом № 42-к від 10.07.2016 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням.
Згідно цього ж наказу позивачу була нарахована компенсація за невикористані відпустки з 26.07.2007 року по 07.06.2016 року за 214 календарних днів в сумі 30 916,88 грн. З даної суми податок на дохід фізичної особи складає 5 565,00 грн., військовий збір 463,75 грн. Сума компенсації, яка не виплачена позивачу - 24 887,93 грн.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.
Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією.
Відповідно до ст. 116 КЗпЗ України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, період для розрахунку середньоденної заробітної плати складає 12 повних календарних місяців, що передують наданню відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.
З довідки № 01-630 від 15.11.2016 року (а.с. 3), виданої ПАТ «ВУМАБ», вбачається, що компенсація за невикористані відпустки з 26.07.2007 року по 07.06.2016 року за 214 календарних днів становить 30 916,88 грн., податок на дохід фізичної особи - 5 565,00 грн., військовий збір 463,75 грн. Сума компенсації, яка не виплачена позивачу ОСОБА_2 - 24 887,93 грн.
Станом на день розгляду справи компенсація за невикористані відпустки не виплачена, тому сума підлягає примусовому стягненню.
Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст.116 КЗпП України, Законом України «Про відпустки», Законом України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 169, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: