Справа № 639/5301/16-ц
Провадження № 2/639/207/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 106 148 грн., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в червні 2015 року вона звернулась до відповідача з проханням допомогти провести газ та воду у квартирі. На особисті потреби відповідача, позивач неодноразово перераховувала на картку Приватбанку кошти для ОСОБА_2 Загальна сума перерахованих коштів становить 37 971 грн. Також передавались йому кошти і готівкою. Всього відповідачу було передану грошові кошти на суму 55 677 грн., про що їм особисто було складено розписку, які він зобовязався повернути.

Крім того, позивач просила відповідача продати належну їй ванну, вартість якої становить 12 500 грн., після реалізації якої гроші їй не передавались.

Також позивач ОСОБА_1 вважає, що внаслідок порушення відповідачем зобовязань їй завдано моральних страждань, які вона оцінює у розмірі 5 000 грн.

У зв'язку з викладеним ОСОБА_1 і була змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача борг у сумі 73 177 грн. та моральну шкоду у сумі 5 000 грн., з підстав які зазначені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 55 677 грн., які зобовязався повернути в строк до 15.12.2015 року.

Зазначені обставини підтверджуються розпискою, складеною 27.10.2015 року в присутності свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 7)

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший докумен96т, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13)

Відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі №6-79цс14)

Позивач вказує, що ОСОБА_2 зобовязання з повернення коштів у строк обумовлений договором позики не виконав.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

01 лютого 2016 року позивачем ОСОБА_1 суду було надано оригінал розписки ОСОБА_2 від 27.10.2015.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

Таким чином, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушив умови договору позики щодо своєчасного повернення суми отриманої позики, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму боргу, яка була ним отримана від позивача за розпискою.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 12 500 грн., вартість ванни, яка була реалізована відповідачем на прохання позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 в супереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів, щодо спричинення їй шкоди відповідачем ОСОБА_2 на суму 12 500 грн., у звязку з чим, суд відмовляє у задоволені позовних вимог в даний частині.

Вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Але, в порушення зазначених вимог закону, позивачем не було доведено факту заподіяння їй моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Крім того, судом також не було встановлено факту протиправності дій відповідача, у зв'язку з чим підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі пропорційно до тієї частини позовних вимог, які судом задоволені.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 61, 79-88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст.ст. 10, 11, 23, 530, 610, 611, 1046, 1047, 1048, 1049, 1167 ЦК України, 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р., суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 55 677 грн. (пятдесят пять тисяч шістсот сімдесят сім гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок).

У задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Труханович