Справа № 374/170/16-ц Головуючий у І інстанції Козіна С. М.
Провадження № 22-ц/780/625/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 24.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків недійсності правочину, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 05 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 001747, предметом якого є транспортний засіб ВАЗ Lada Granta, об'єм двигуна 1.6, вартістю 200 000 грн. Згідно умов вказаного договору відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування позивачу на строк та на умовах передбачених цим договором сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору. Того ж дня, як передбачено умовами договору, позивач здійснив платіж у розмірі 20000 грн на рахунок позивача; предмет договору йому передано не було. Позивач зазначив, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству, є несправедливими та порушують його права як споживача, у звязку із чим він 15 лютого 2016 року звернувся із заявою про розірвання договору та повернення коштів, на що отримав відповідь про фактичну відмову. Гроші повернуті не були.

Посилаючись на зазначені обставини та положення статей 203, 215, 806, 808 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статей 18, 21 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) та статей 1, 6 Закону України 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» (далі Закон № 723/97-ВР), ОСОБА_1 просив визнати договір фінансового лізингу недійсним і стягнути з відповідача сплачені кошти.

Крім того позивач посилався і на те, що договір не відповідає чинному законодавству, оскільки він укладений в простій письмовій формі, а має бути нотаріально посвідчений.

Рішенням Ржищівського міський суд Київської області від 08 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано договір фінансового лізингу № 001747 від 05 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО"", недійсним.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО"" на користь ОСОБА_2, кошти, сплачені ним за договором фінансового лізингу № 001747 від 05 лютого 2016 року, в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права відповідач просить рішення суду скасувати у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 001747, предметом якого є транспортний засіб ВАЗ Lada Granta, об'єм двигуна 1.6, вартістю 200 000 грн. Згідно умов вказаного договору відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування позивачу на строк та на умовах передбачених цим договором сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору. Того ж дня, як передбачено умовами договору, позивач здійснив платіж у розмірі 20000 грн на рахунок позивача; предмет договору йому передано не було.

На заяву позивача розірвати договір відповідач відмовився, грошові кошти не повернув.

Проаналізувавши вказаний договір, предмет та підстави для задоволення позову, суд задовольнив його як обґрунтований.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР.

Стаття 18 Закону № 1023-XII містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

У відповідності до ч. 1, 3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно вимог ч.І ст. 806 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

За змістом ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно з ч.2 ст.806 ЦК України визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до ч. З ст. 760 ЦК України особливості найму окремих видів майна встановлюються ЦК України та іншими законами.

Положеннями ч. 2 ст. 799 ПК України визначено обовязковість нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи.

Порядок посвідчення договорів лізингу транспортних засобів фізичними особами прямо визначено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 p. № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (надалі - Порядок).

Так, у відповідності до п. 3.12. Порядку, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених ЦК України та Законом України «Про Фінансовий лізинг».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до розділу Договору «Визначення термінів», під Предметом лізингу розуміється транспортний засіб (автомобіль, сільськогосподарська техніка, комерційна, будівельна техніка та ін.), який підлягає обовязковій реєстрації в органах, які зобов'язані проводити таку реєстрацію, та визначений в п. 1.1. даного Договору фінансового лізингу та у Специфікації яка міститься у Додатку № 2 даного Договору.

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що предметом лізингу по даному Договору є транспортний засіб «ВАЗ Lada Granta», комплектація/модифікація «Norma», обєм/тип двигуна «1,6/бенз», тип КПП «МЕХ», привід «4x2».

Додаток № 2 до договору містить наступну специфікацію: комплектація/модифікація « », обєм/тип двигуна «_», кількість « », ціна в доларах «7 547,17 $».

Згідно з п. 1ст. З Закону України «Про Фінансовий лізинг» предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Статтею 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» визначено вимоги до акту про примусове відчуження або вилучення майна. Так, в акті поміж іншого зазначаються: опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані.

Крім цього, п. 8 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року № 1388, як зазначалось раніше, встановлено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені та засвідчені в установленому порядку. Серед таких зокрема зазначена копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Як вбачається з матеріалів справи та як правильно встановлено судом першої інстанції, п. 1.1 Договору та Додаток № 2 до Договору не містять визначених законодавством індивідуальних ознак застосованих до транспортного засобу, що в даному випадку виступає в якості предмету лізингу.

Враховуючи вищезазначені обставини, беручи до уваги вимоги ст.ст. 203, 215, 216. 627 ПК України, ст.ст. 6, 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг» Договір фінансового лізингу від 11.05.2016 р. № 004431, укладений між сторонами є недійсним.

Крім того Сторонами не підписано Додаток № 3 до цього Договору, який містить суттєві фінансові умови договору, які на час підписання Договору не було узгоджено. Це прямо суперечить ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» щодо розміру та графіку сплати лізингового платежу.

В той час як згідно п. 2.1. Договору - даний Договір вступає в силу з моменту його підписання. А додатки до Договору є невід'ємною його частиною (п. 16. ІЗ Договору).

При цьому Розділ Договору «Додатки до даного Договору» (наступний після п. 17.6 Договору) містить наступні пункти:

№ 1 - Графік сплати Авансового внеску.

№ 2 - Специфікація.

№ 3 Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Таким чином додатки до Договору повинні були бути вже складені та підписані сторонами. Натомість, Додаток № 3 до договору за фактом взагалі відсутній. Його форма, сутність та зміст не погоджені.

А отже, нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину е недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

У даній справі судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач видав авансовий платіж, який за умовами розірвання Договору повертається Позивачеві, за адміністративний платіж, який відповідно при розірванні Договору не повертається Позивачеві.

Зміст розділу 12 Договору, зокрема, пункту 12.1, свідчить про встановлення жорсткої односторонньої відповідальності лише Лізингоодержувача за порушення зобов'язань за договором і за розірвання договору за його ініціативою. Положення розділу 12 Договору усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на Лізингоодержувача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати Адміністративний платіж за організацію договору та 40% суми Авансових платежів у випадку дострокового розірвання договору споживачем, що є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ПК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а також передбачених ч. 1 ст. 7, п. З ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» прав споживача на розірвання договору.

В силу положень частин 1, 2, п. п. 2 - 4, 11-13 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є несправедливими для позивача та відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з підстав заявлених у позові та встановлених судом обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Договір, укладений між сторонами є недійсним, в звязку з чим застосовуються наслідки його недійсності (реституція).

В тому числі відповідно до положень ч. 1 ст. 220 ЦК України цей договір є ще і нікчемним, так як він не посвідчений нотаріально.

Доводи апеляційної скарги про те, що Закон України « Про захист прав споживачів», положення ЦК України щодо застосування до даних правовідносин договору найму на їх не поширюються спростовуються правовою позицією висновками Верховного Суду України у справі № 6-3020цс15 (постанова від 11.05.2016 року), які зроблені у справі у подібних правовідносинах і відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України, для судів такі висновки суду є обовязковими.

З цих підстав також необгрунтованими є і доводи апеляційної скарги про те, що усі істотні умови відповідно до спеціального законодавства у договорі йому відповідають.

За таких обставин рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду апеляційна скарга не спростовує тому підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" відхилити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді