Справа № 209/3455/16-ц
Провадження № 2/209/126/17
25 січня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
при секретарі Герасимчук І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Санаторій "Дніпровський" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України" Укрпрофоздоровниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 9042,21 грн. та середній заробіток за весь час затримки в розмірі 424,08 грн.
На обґрунтування позову зазначила, що вона 02 квітня 2015 року на підставі наказу № 42-к від 01 квітня 2015 року була прийнята на посаду бухгалтера АУП в ДП «Санаторій «Дніпровський» за строковим трудовим договором. 13 вересня 2016 року на підставі наказу № 95-к від 19 серпня 2016 року вона була звільнена з посади за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України. Підприємство має перед нею заборгованість з виплати заробітної плати за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року в сумі 9042,21 грн. Середньоденна заробітна плата, яка обчислена із заробітку за два останніх повних робочих місяці, тобто за липень та серпень 2016 року, становить 47,12 грн., виходячи із розрахунку: (1106,79 грн. + 919,50 грн.): 43 робочих дня. Сума середнього заробітку за весь час затримки з 13 вересня 2016 року по 23 вересня 2016 року, тобто за 9 робочих днів, складає 424,08 грн. (47,12 грн. х 9 робочих днів).
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 158, ч. 1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що 02 квітня 2015 року, згідно наказу № 42-к від 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду бухгалтера АУП в ДП «Санаторій «Дніпровський» ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» за строковим трудовим договором, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5) та витягом з наказу № 42-к від 01 квітня 2015 року (а.с.6).
На підставі наказу ДП «Санаторій «Дніпровський» ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» № 95-к від 19 серпня 2016 року (а.с. 7) ОСОБА_1 з 13 вересня 2016 року була звільнена з посади за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу (а.с. 7).
Як зазначено позивачкою в позовній заяві, при її звільненні з роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року.
Згідно довідки ДП «Санаторій «Дніпровський» ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» від (а.с 8), розмір заборгованості з виплати ОСОБА_1 заробітної плати за жовтень 2015 року - червень 2016 року становить 9042,21 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затриманням розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.
Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 9042,21 грн.
Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд виходить з того, що обчислення середньої заробітної плати проводиться згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), відповідно якого середньомісячна заробітна плата за час затримки обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
При цьому, згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Виходячи з положень Порядку, суд приймає для розрахунку заробітну плату позивачки за два останні повні відпрацьовані місяці роботи: за липень та серпень 2016 року, і згідно довідки про середню заробітну плату (а.с. 9), її розмір складає 2026,29 грн. (919,50 грн. + 1106,79 грн.).
Отже, середня заробітна плата за період затримки з 14 вересня 2016 року по 23 вересня 2016 року включно становить 376,96 грн. (47,12 грн. х 8 дня).
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути заборгованість по заробітні платі в розмірі 9042,21 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14 вересня 2016 року по 23 вересня 2016 року включно, тобто за 8 робочих днів, в сумі 376,96 грн.
Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 640,00 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.
Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Санаторій "Дніпровський" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України" "Укрпрофоздоровниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Дочірнього підприємства "Санаторій "Дніпровський" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів після його ухвалення (отримання) апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.
Суддя Г.А. Байбара.