АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №635/8731/15-ц. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/790/1244/17. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2
Категорія: право власності.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 лютого 2017 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря : - ОСОБА_5,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10, третя особа: служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області - про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на частину земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_11 у період з 1 жовтня 2009 року по 3 вересня 2010 року, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:001:0178, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Усаня, 21/2, як частку у спільній сумісній власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 1 жовтні 2009 року вона та ОСОБА_11 проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут, мали спільний сімейний бюджет.

28 грудня 2009 року вони разом із ОСОБА_11 придбали спірну земельну ділянку, вартістю близько 30000 доларів США, половина з яких, а саме 15000 доларів США, були її особистими коштами, частину з яких вона накопичила самостійно, а частину отримала від продажу її бабусею житлового будинку.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладався напередодні нового року, а тому його зміст ніхто не вивчав та не перевіряв, в результаті чого в договорі купівлі-продажу був зазначений покупцем лише ОСОБА_11

3 вересня 2010 року вона та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб між собою.

Від сумісного проживання вони мають сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2.

16 травня 2015 року ОСОБА_11 помер.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_11 є вона, їх малолітні діти ОСОБА_12, ОСОБА_13, неповнолітні діти ОСОБА_11 від першого шлюбу ОСОБА_8, ОСОБА_10, батько померлого ОСОБА_14, який спадщину після смерті сина не приймав.

Вона та її малолітні діти власного житла не мають, у звязку з чим вона змушена з дітьми проживати у своєї матері разом з вітчимом та бабусею.

Вважала, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю її та померлого ОСОБА_11

Відповідач ОСОБА_8, в особі свого представника, позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Відповідач ОСОБА_9 діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10, позов визнала частково.

Не заперечувала факт, що з лютого 2010 року по 3 вересня 2010 року ОСОБА_11, ОСОБА_6 проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу.

На протязі 2009 року та до лютого 2010 року її колишній чоловік ОСОБА_11 мешкав окремо та орендував квартиру по проспекті Леніна в м. Харкові. В зазначений період часу вони підтримували дружні стосунки, ОСОБА_11 періодично залишався ночувати у неї, придбавав дітям продукти харчування, зберігав за її місцем проживання свої речі та грошові кошти.

В іншій частині позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Представник служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не зявився.

Згідно заяви поданої до суду, просив розглянути справу за його відсутності.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_11, померлого 16 травня 2015 року, з 1 лютого 2010 року до 3 вересня 2010 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, суд виходив з його недоведеності.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Таким чином, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є визначеною законом спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків.

Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд встановлює факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, зясовує час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11, ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі між собою.

Від сумісного проживання вони мають дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с.79).

27 березня 2007 року шлюб між ОСОБА_11, ОСОБА_9 розірвано (а. с. 16)

28 грудня 2009 року ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_15 за р. № 315, придбав за 198 000 грн. земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:001:0178, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Усаня, 21/2, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 8-10).

3 вересня 2010 року ОСОБА_11 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (а. с.11).

Від сумісного проживання ОСОБА_11, ОСОБА_6 мають малолітнього сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, малолітню дочку ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 12-13).

16 травня 2015 року ОСОБА_11 помер (а. с. 14).

Після смерті ОСОБА_11 з заявою про прийняття спадщини до Восьмої Харківської держаної нотаріальної контори звернулась дружина померлого ОСОБА_6 (а. с. 134).

Із копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2009 року залученої до справи вбачається, що її продаж здійснено за 198 000 грн., які продавець (ОСОБА_16Є.) отримав від покупця (ОСОБА_11Ю.) повністю до підписання договору.

У п. 8 вказаного договору зазначено, що покупець стверджував, що на момент придбання нерухомого майна він не проживає однією сімєю з жінкою без шлюбу, не перебуває у зареєстрованому шлюбі або будь-якому шлюбі (а. с. 8).

Належних та допустимих доказів того, що станом на 28 грудня 2009 року ОСОБА_11, та ОСОБА_17 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що на час придбання спірної земельної ділянки ОСОБА_11 не проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу із позивачем та обґрунтовано відмови ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:001:0178, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Усаня, 21/2, як частку у спільній сумісній власності.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги твердження ОСОБА_6 про те, що вона передавала ОСОБА_11 для придбання спірної земельної ділянки особисті кошти в розмірі 15000 доларів США, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи спір, суд зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм найдену оцінку та ухвали законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ОСОБА_6, ОСОБА_11 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 1 лютого 2010 року до 3 вересня 2010 року, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки позивач погодились з рішення суду в цій частині та в апеляційному порядку рішення суду в цій частині не оскаржила.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що факт проживання однією сімєю ОСОБА_6, ОСОБА_11 у період з жовтня 2009 року по січень 2010 року підтвердили в судовому засідання суду першої інстанції свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, оскільки їх свідчення суперечать змісту пункту 8 договору купівлі-продажу земельної ділянки, в якому зазначено, що на момент придбання нерухомого майна покупець ОСОБА_11 стверджував, що він не проживає однією сімєю з жінкою без шлюбу, не перебуває у зареєстрованому шлюбі або будь-якому шлюбі.

За життя ОСОБА_11 позивач не оспорювала його право власності на спірну земельну ділянку, з позовом в суд до ОСОБА_11 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки частково недійсним та визнання за нею права власності на частину земельної ділянки не зверталась.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду в частині встановлення факту, що має юридичне значення, сторонами у справі не оскаржене та судовою колегією не переглядається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржене та судовою колегією не переглядається.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: