Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1135/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.01.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Бак М.Д., секретар судового засідання - Лемак А.М., з участю відповідача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, у якому просить стягнути з відповідача 307781,39 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 березня 2008 року між АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є він, позивач, та відповідачем було укладено Договір кредиту № 08/300/14, згідно якого відповідачеві надано кредит в сумі 110000,00 грн. У відповідності до договору відповідач зобов"язалася погашати отриманий кредит щомісяця та сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 03 березня 2023 року (включно). Відповідач взяті на себе зобов"язання по договору кредиту не виконує, не погашає у встановлений строк заборгованість по кредиту та по відсотках, внаслідок чого станом на 29.04.2016 року за нею рахується непогашена заборгованість: сума заборгованості по кредиту - 108148,19 грн., сума заборгованості за відсотками - 96259,21 грн.

У відповідності до умов Договору кредиту (п. 4.1) у зв"язку із простроченням відповідачем строків сплати відсотків та повернення кредиту їй нараховано пеню в такому розмірі: за прострочення повернення кредиту - 22221,69 грн. та за прострочення сплати відсотків - 48872,94 грн.

На підставі положень ст.ст. 625, 1050, 1054 ЦК України відповідач зобов"язана повернути заборгованість з врахуванням встановленого індексу інфляції. Розмір інфляційних втрат за договором кредиту складає: розмір інфляційних втрат за кредитом - 9658,45 грн., розмір інфляційних втрат за відсотками - 22620,91 грн. Усього станом на 29.04.2016 року за відповідачем рахується неповернута заборгованість з врахуванням нарахованої пені та інфляційних втрат в загальному розмірі 307781,39 грн.

16.12.2016 року від позивача до суду поступило доповнення до позовної заяви (а.с. 156, 157, 166). У доповненні позивач вказує на те, що у п. 4.5 статті 4 укладеного між сторонами кредитного договору сторони передбачили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов"язків, визначених щодо сплати відсотків та сплати кредиту, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов"язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Проте, у п. 3 Додаткової угоди від 26.06.2009 року сторони домовилися, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту, як в повному обсязі, так і частково, більш, ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов"язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора. Згідно п. 4 Додаткової угоди інші умови договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даній Додатковій угоді, при цьому сторони підтверджують за ними свої зобов"язання. Таким чином, у Додатковій угоді сторони змінили умови раніше укладеного кредитного договору щодо безумовного обов"язку позичальника достроково погасити кредит та сплатити відсотки у разі прострочення сплати понад 60 календарних днів на право кредитора вимагати таке дострокове погашення у разі прострочення сплати понад 30 календарних днів шляхом надіслання відповідного повідомлення позичальнику.

Кінцевий строк погашення кредиту згідно Додаткової угоди сторони встановили до 03 березня 2023 року. Відтак, він, позивач, звернувся до суду у межах визначеного законом трирічного строку позовної давності.

Представник позивача, який повідомлявся у встановленому порядку про час та місце розгляду справи (а.с. 165, 170), в судове засідання не з"явився, клопотання не поступали. 29.07.2016 року до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без участі представника, позов підтримують та просять задовольнити (а.с. 43).

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали у повному обсязі та просять суд відмовити в його задоволенні з підстав пропущення позивачем строку позовної давності, про застосування якої відповідачем подано письмову заяву (а.с. 171, 172). Представник відповідача пояснила, що поряд із встановленням строку дії договору кредиту - до 03 березня 2023 року, сторони встановили строки виконання позичальником окремих зобов"язань (внесення щомісячних платежів), та одночасно погодили, що у разі порушення сплати або несплати позичальником кредиту та процентів за використання кредиту більше ніж на 60 календарних днів, позичальник зобов"язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції, що свідчить про обов"язок дострокового виконання зобов"язань за договором. Останній платіж згідно договору відповідачем внесено 14.06.2010 року, тому з огляду на відсутність письмових вимог кредитора, строк повернення кредиту, нарахованих процентів та штрафних санкцій настав 14.08.2010 року. У зв"язку з виникненням обов"язку позичальника достроково погасити кредит з врахуванням положень ст. 261 ЦК України строк позовної давності для позивача розпочався з 15.08.2010 року та закінчився 15.08.2013 року. Позивач звернувся з позовом до суду у травні 2016 року, відповідно пропустив строк позовної давності. Таку правову позицію щодо строку дії договору та строку виконання зобов"язання висловлено Верховним Судом України у постанові від 02.11.2016 року у справі № 6-1174цс16.

Заперечуючи проти викладеного у доповненні позивача до позовної заяви, представник відповідача вказала на те, що п. 4.5 договору, у якому сторони змінили строк виконання зобов"язань за договором, встановивши обов"язок позичальника достроково погасити кредит, та п.3 Додаткової угоди не суперечать один одному. Зміни у п. 4.5 договору не вносилися, тому закріплені в ньому положення продовжують діяти на підставі п. 4 Додаткової угоди.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 05 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", - позивач у справі та ОСОБА_1 - відповідачем укладено договір кредиту № 08/300/14. На підставі даного договору відповідач отримала кредит у розмірі 110000,00 гривень зі сплатою 14,5 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 03 березня 2023 року включно. Порядок погашення основної заборгованості за кредитом передбачений у п. 1.1.1 договору.

У відповідності до умов укладеного договору (пункти 3.3.7, 3.3.8, 4.2) відповідач зобов"язалася: сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5 договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, встановленому п. 1.1 договору; у разі прострочення строків сплати процентів, визначених п. 2.4 договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 договору, сплатити кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період.

26 червня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 08/300/14 від 05.03.2008 р. (далі - Додаткова угода). Згідно п. 1.1 Додаткової угоди сторони внесли зміни до умов кредитування, в тому числі домовилися встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 21 % процентів річних. У п. 1.1.1 передбачили, що погашення кредиту здійснюється до 25 числа (включно) кожного місяця, починаючи з квітня 2008 року (останній платіж 03 березня 2023 року) згідно з визначеним графіком.

В порушення умов договору кредиту відповідач не виконує належно взяті на себе зобов"язання, в результаті чого утворилася заборгованість. Сума заборгованості відповідача станом на 29 квітня 2016 року становить 307781,39 гривень, з яких: 108148,19 грн. - заборгованість по кредиту, 96259,21 грн. - заборгованість за відсотками, 22221,69 грн. - пеня за прострочення повернення кредиту, 48872,94 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків, 9658,45 грн. - розмір інфляційних втрат за кредитом, 22620,91 грн. - розмір інфляційних втрат за відсотками.

Наведені вище обставини повністю та об"єктивно стверджені дослідженими судом письмовими доказами, які є належними та допустимими, а саме: копією договору кредиту № 08/300/14 від 05.03.2008 р. (а.с. 5-8), копією Додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору кредиту № 08/300/14 від 05.03.2008 р. (а.с. 9), розрахунком заборгованості відповідача (а.с. 3, 4), іншими письмовими доказами.

Вказані обставини не заперечила відповідач, за винятком розміру заборгованості. Зокрема, представник відповідача вказує на те, що у Додатковій угоді сторони передбачили кредитні канікули з березня 2009 року по вересень 2010 року включно. Проте, позивач протягом цього періоду нарахував заборгованість за процентами в сумі 20037,46 грн. У зв"язку з цим позивачем невірно визначено суму заборгованості та, як наслідок, неправильно нараховано пеню та інфляційні втрати.

На обгрунтування заперечень в цій частині відповідачем надано ряд розрахунків, досліджених в судовому засіданні.

Так, представник відповідача зазначила, що загальна сума заборгованості відповідача за договором кредиту на 29.04.2016 року складає 155110,90 грн., розрахунки на підтвердження відповідної суми не надано.

Судом досліджено розрахунки сум заборгованості за відсотками та інфляційних втрат (а.с. 60-64), згідно яких 51474,05 грн. - заборгованість за відсотками, 14168,90 грн. - інфляційні втрати за кредитом з 01.04.2015 по 09.08.2016, 12611,28 грн. - інфляційні втрати за відсотками за цей же період.

Також відповідачем надано розрахунки від 22.08.2016 року (а.с. 80-87), згідно яких загальна сума заборгованості станом на 29.04.2016 року складає 219580,81 грн., з яких 108148,19 грн. - заборгованість за кредитом, 32091,49 грн. - заборгованість за відсотками, 21315,72 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 33063,48 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 9658,45 грн. - інфляційні втрати за кредитом, 15303,48 грн. - інфляційні втрати за відсотками.

Згідно досліджених розрахунків відповідача від 21.11.2016 року (а.с. 131-137) заборгованість за відсотками складає 30366,39 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 12484,34 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 15620,13 грн.

В результаті дослідження зазначених документів встановлено, що відображені в них суми заборгованості та її складових різняться. Дана обставина, а також відсутність обгрунтування порядку визначення відповідних сум відповідачем, викликає сумнів в їх правильності. Крім того, такі розрахунки не спростовують вірність розрахунків, здійснених позивачем. Заперечення представника відповідача в частині неврахування позивачем при нарахуванні заборгованості за процентами періоду з березня 2009 року до серпня 2010 року, коли відповідно до Додаткової угоди відповідач була звільнена від внесення щомісячних платежів, є безпідставним з огляду на те, що факт тимчасового звільнення відповідача від внесення платежів не виключав право позивача нараховувати протягом даного періоду проценти на строкову заборгованість.

Суд констатує, що між сторонами виникли договірні правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом відповідач в порушення умов договору кредиту, укладеного з позивачем, не виконує своєчасно зобов"язання за договором, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитними коштами. Такими діями відповідач порушує право позивача на отримання виконання за договором. У зв"язку з цим у відповідача виник обов"язок передати позивачеві передбачену договором неустойку -пеню, а також сплатити інфляційні втрати. Відтак, позов є підставним та обгрунтованим.

Вирішуючи питання застосування позовної давності за заявою відповідача суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У Цивільному кодексі України передбачено два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Початок перебігу позовної давності пов"язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно положень п. 1.1 договору кредиту, укладеного між сторонами, кінцевий термін погашення суми основної заборгованості - до 03 березня 2023 року.

У п. 7.3 договору кредиту сторони передбачили, що договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов"язань. У відповідності до п. 7.4 договору у разі настання обставин, визначених п.п. 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов"язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

У п. 4.5 укладеного між сторонами договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов"язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов"язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

В Додатковій угоді № 1 про внесення змін до договору кредиту № 08/300/14 від 05.03.2008 року сторони узгодили викладення деяких пунктів договору в новій редакції. У п. 3 Додаткової угоди передбачили, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 1.1 договору, та/або кредиту, як в повному обсязі, так і частково, більш, ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов"язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора. Згідно п. 4 Додаткової угоди інші умови договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даній Додатковій угоді, при цьому сторони підтверджують за ними свої зобов"язання.

Аналіз положень пунктів 3, 4 Додаткової угоди в сукупності з положеннями п. 4.5 договору, свідчить про те, що додаткова домовленість сторін про обов"язок та порядок дострокового погашення кредиту у разі порушення строків платежів за договором більш ніж на 30 календарних днів (п. 3 Додаткової угоди) не анулює домовленість про те, що у разі невиконання позичальником аналогічних по суті обов"язків протягом більше ніж 60 календарних днів за відсутності письмового повідомлення кредитора діє порядок дострокового погашення позичальником кредиту, визначений у п. 4.5 договору, тобто, протягом одного робочого дня.

Виходячи з викладеного, підстави вважати, що сторони змінили умови договору кредиту щодо безумовного обов"язку позичальника достроково погасити кредит, сплатити проценти та нараховані штрафні санкції, на що вказано позивачем у доповненні до позовної заяви, відсутні. Врегулювавши у договорі кредиту питання дострокового повернення коштів, сторони узгодили момент зміни строку виконання основного зобов"язання.

Згідно розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 3, 4) останній платіж нею внесено 14.06.2010 року - на погашення нарахованих відсотків. Докази того, що через 30 днів позивач надсилав відповідачеві письмову вимогу про дострокове погашення кредиту відсутні. Відтак, через 60 календарних днів від 14.06.2010 року, тобто, з 15.08.2010 року, строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Відповідно у позивача виникло право протягом трьох років з даної дати пред"явити позов до суду про захист свого порушеного права. Проте, позивач подав позовну заяву до суду у травні 2016 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов"язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 02.11.2016 року за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, ухвалив постанову у справі № 6-1174цс16.

У вказаному судовому рішенні Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом до відповідача про повернення кредиту у повному обсязі, в результаті спливла позовна давність до додаткових вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 158, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

у позові публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлено 05.01.2017 року.

ГоловуючийОСОБА_3