Провадження № 2/127/3973/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017 Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного навчального закладу «Вінницький центр професійно технічної освіти технології та дизайну» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов ОСОБА_3 до Державного навчального закладу «Вінницький центр професійно технічної освіти технології та дизайну» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 квітня 1986 р. ОСОБА_3 на підставі наказу № 102-к була прийнята на посаду майстра виробничого навчання Середнього професійного технічного училища № 15. В подальшому зазначений навчальний заклад був реорганізований в ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну».

27 грудня 2016 р. адміністрацією ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну» був виданий наказ № 234-к «Про звільнення у зв'язку скороченням ОСОБА_3І.» із 04 січня 2017 р.

В зазначений день позивач була звільнена, однак відповідач по справі, всупереч приписам чинного законодавства в момент звільнення не здійснив виплату усіх належних позивачу сум, а саме грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку.

Згідно довідки ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технологій дизайну» від 13.03.2017 р. № 15 за останні два місяці, що передували звільненню позивача по справі, останньому нараховано заробітну плату за листопад 2016 р. -1,00 (нуль гривень 00 коп.) грн. та за грудень 2016 р. - 17 079,00 (сімнадцять тисяч сімдесят дев'ять гривень 00 коп.) грн., тобто усього за даний період нараховано грошову суму у розмірі - 17 079,00 (сімнадцять тисяч сімдесят дев'ять грн. 00 коп.) грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата Позивача по справі становить 388,15 грн. (17 079,00 грн. : 44 роб.дні = 388,15 грн./роб.день). Отже, розмір відшкодування за 45 робочих днів затримки розрахунку при звільненні становить 17 466,75 сімнадцять тисяч чотириста шістдесят шість гривень 75 коп.) грн., із розрахунку (43 роб.днів х 388,15 грн./роб.день = 16 690,45 грн.), у зв'язку із чим стягненню в судовому порядку підлягає саме вказана грошова сума, розмір якої обрахований із врахуванням чинного законодавства України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги збільшив та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17 854,90грн., про що надав письмову заяву, просив суд задоволити збільшений розмір позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, про що надав суду письмові заперечення та просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов є обгрунтований, а тому підлягає до задоволення.

До даного висновку суд дійшов зі слідуючих підстав.

Так, судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач 16 квітня 1986 р. ОСОБА_3 на підставі наказу № 102-к була прийнята на посаду майстра виробничого навчання Середнього професійного технічного училища № 15(а.с.5).

В подальшому зазначений навчальний заклад був реорганізований в ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну».

27 грудня 2016 р. адміністрацією ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну» був виданий наказ № 234-к «Про звільнення у зв'язку скороченням ОСОБА_3І.» відповідно до якого ОСОБА_3 звільнено з посади майстра виробничого навчання з 04 січня 2017 р. у звязку із скороченням та відмовою від переведення на іншу роботу, виплачено компенсацію за 24 календарних днів не використаної відпустки за період роботи з 24.05.1996 року по 30.03.1997 року (а.с.6)

Як вбачається з матеріалів справи в зазначений день позивач була звільнена з роботи, однак відповідач в момент звільнення не здійснив виплату усіх належних позивачу сум, а саме грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, що підтверджується матеріалами перевірки ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технології та дизайну», яка проводилась Управлінням Держпраці у Вінницькій області у період з 21 по 23 лютого 2017 р.

Так, у відповідності до змісту акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 02-01-70/115 від 23.02.2017 р. у діяльності ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технологій та дизайну» було встановлено порушення вимог статті 83 КЗпП України, в частині не проведення нарахування та виплати ОСОБА_3 по справі грошової компенсації за 42 (сорок два дні) календарних дні основної щорічної відпустки за період з 01.01.2016 року по 04.01.2017 року, тривалість якої встановлюється майстрам виробничого навчання.

Відповідно до ч.4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме - в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а згідно п. п. 5, 8 вищевказаної Постанови нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати; нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивач не предявляла вимоги про розрахунок до відповідача, суд вважає безпідставним, оскільки в акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 02-01-70/115 від 23.02.2017 р. зазначено, що 22.12.2016 року ОСОБА_3 звернулась до директора навчального закладу з заявою про надання невикористаної чергової відпустки з 03.01.2017 року, про що свідчить запис № 701 від 22.12.2016 року книги вхідної кореспонденції та копії відповідної заяви з проставленим вхідним номером (а.с.14).

У відповідності до листа Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та розпорядження КМУ від 16.11.2016 р. № 850-р. кількість робочих днів у період з 05 січня 2017 р. по 14 березня 2017 р. становить 46 днів, у зв'язку із чим середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути обрахований виходячи саме з такої кількості робочих днів за визначений період.

Згідно довідки Державного навчального закладу «Вінницький центр професійно-технічної освіти технологій та дизайну» від 04.09.2017 р. № 31 за останні два місяці, що передували звільненню Позивача по справі, останньому нараховано заробітну плату за листопада 2016 р. - 0,00 (нуль гривень 00 коп.) грн. та за грудень 2016 р. - 17 079,00 (сімнадцять тисяч сімдесят дев'ять гривень 00 коп.) грн., тобто усього за даний період нараховано саме цю грошову суму у розмірі - 17 079,00 (сімнадцять тисяч сімдесят дев'ять гривень 00 коп.) грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата Позивача по справі становить 388,15 грн. (17 079,00 грн. : 44 роб.дні = 388,15 грн./роб.день).

Повністю розрахунок з позивачем було здійснено відповідачем 14.03.2017р. ( а.с.45).

Отже, розмір відшкодування за 46 робочих днів затримки розрахунку при звільненні становить 17 854,90 (сімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят чотири гривні 90 коп.) грн., із розрахунку (46 роб.днів х 388,15 грн./роб.день = 17 854,90 грн.), у зв'язку із чим стягненню в судовому порядку підлягає саме вказана грошова сума.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача Державного навчального закладу «Вінницький центр професійно технічної освіти технології та дизайну» 640 грн. судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного навчального закладу «Вінницький центр професійно технічної освіти технології та дизайну» () на користь ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_1) середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17 854,90грн.

Стягнути з Державного навчального закладу «Вінницький центр професійно технічної освіти технології та дизайну» () на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: