Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-2336/2009
У Х В А Л А

25.01.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 заяву позивача про відвід головуючого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 міська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2016 року позивач у справі ОСОБА_1 звернулась до суду із повторною заявою про відвід головуючого у справі судді Бондаренко О.В. мотивуючи тим, що відмовляючи у прийнятті до одночасного розгляду доповненої позовної заяви на підставі ст. 31 ЦПК України та посилаючись на вимоги ст. 168 ЦПК України, суддя помилково порівняла заяви та клопотання з позовною заявою, передбачених ст. ст. 31, 118 ЦПК України, де зазначено, що позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог та має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою. Як вбачається, у доповненій позовній заяві йдеться саме про це - встановлення фактів, які мають юридичне значення та мають безпосереднє відношення до предмету позову, які пов'язані з моментом виникнення права про власність (права на спадкове майно). Таким чином, головуюча суддя Бондаренко О.В., відмовляючи у прийняті до одночасного розгляду доповнення до позовної заяви, які мають суттєве юридичне значення, свідомо прийняла рішення (Ухвалу від 30.11.2016 року) з посиланням на ст. 168 ЦПК України, з грубим порушенням вимог, передбачених ч. 3 ст. З ЦПК України та ч.2 ст. 22, ч. 4 ст. 32, ч. 4 ст. 55, ч. 1 ст. 64, ст. 68 Конституції України. Окрім цього, головуюча - суддя Бондаренко О.В., мотивуючи своє судове рішення (Ухвалу від 30.11.2016р.) про відмову прийняття позовної заяви помилково посилається на вимоги норм матеріального права (ст. 1272 ЦК України), де йдеться про поважність причин пропуску строку взагалі, передбачених ст. 1270 ЦК України від норм процесуального права, передбачених п. 5, ч. 2, ст. 234 та ч. 2, ст. 256 ЦПК України, на підставі яких суд встановлює чи відмовляє у встановлені юридичних фактів, які мають юридичне значення. Неможливо, також погодитись з висновками судді про те, що відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання» або про те, що ці факти підлягають розгляду в порядку окремого провадження. По-перше, вказані вимоги у позовній заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення не можуть бути розглянуті в порядку окремого провадження, оскільки у ч. 6, ст. 235 ЦПК України зазначено: «Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право... (спадкове майно), суд залишає без розгляду і роз'ясняє особі, що вони мають право подати позов на загальних підставах», що і вбачається у нашій позовній заяві. Також і у ч. 4 ст. 256 ЦПК, на що посилається суддя, зазначені аналогічні наслідки. По-друге, приймати Ухвалу суду про відмову у прийнятті позовної заяви можливо лише при розгляді справи судом по суті, а не при вирішені питання про прийняття позовної заяви до розгляду. По-третє, встановлення фактів, що мають юридичне значення по справі, а саме: поважної причини пропуску строку передбаченого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, пов'язаного з пологами, народження дитини та піклування її після народження у лікарнях, потребують доказуванню по справі та витребування необхідних доказів можливо лише на підставі ухвали суду; встановлення факту про прийняття спадщини на підставі рішень суду від 03.07.2009 року та від 03.12.2010 року можливо лише при огляді та вивчені спадкової справи, письмових заяв позивачки про це і таке інше, чого лишив суд позивача без розгляду справи, про відмову у прийняті позовної заяви; встановлення факту прийняття частково спадщини та фактичного проживання однією сім'єю до останніх днів спадкодавця зі спадкоємцем, потребують доказування, спосіб яких визначений у позовній заяві. Неможливо, також погодитись з висновками судді, про те, що позивачу необхідно ще один раз звертатися до суду з заявою про оскарження відмови нотаріуса у виконанні рішення суду від 03.12.2010 року, оскільки про це уже є Постанова нотаріуса від 13.09.2009 року № 913/2-26 у матеріалах справи. Слід зазначити, що суддя не ознайомившись повністю з мотивувальною частиною позовної заяви, де йдеться про сумісне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на момент відкриття спадщини однією сім'єю, ведення сумісного господарства, догляд за хворою матір'ю і таке інше, підлягав встановленню факту у судовому засіданні і уточненню позовних вимог при розгляді справи, а не відмови її розгляду. Тому, приймаючи до уваги, що суддею Бондаренко О.В. вдруге суттєво порушені права позивача без розгляду справи, ще в стадії досудового розгляду справи, посилаючись на ч. 1, п. п. 2, 4 ст. 20 ЦПК України позивач просить відвести від подальшого розгляду справи головуючого суддю Бондаренко О.В. за її позовом до ОСОБА_2 та 3-ої особи Другої ОСОБА_3 міської державної нотаріальної контори, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача, за довіреністю від 03.07.2015 року, ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача, за довіреністю від 18.01.2017 року, ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву позивача від 29.12.2016 року, про відвід головуючого у справі, не підтримала, просила проводити розгляд справи даним складом суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила проти заяви про відвід головуючого у справі.

Представник третьої особи: Другої ОСОБА_3 міської державної нотаріальної контори, за довіреністю у справі, ОСОБА_7 в судовому засіданні покладається на розсуд суду при вирішенні заяви.

Суд, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

05.02.2009 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, 16.02.2009 року суддею Володько І.С. було відкрито провадження у справі № 2-2336/2009 та 03.07.2009 року судом було ухвалено заочне рішення про задоволення позову.

01.08.2016 року відповідач у справі № 2-2336/2009 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 03.07.2009 року ( а.с.162-172).

01.08.2016 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями ( а.с.173), в порядку ст.11-1 ЦПК України, цивільна справа № 2-2336/2009 була передана до провадження судді Бондаренко О.В.

28.09.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2009 року у справі № 2-2336/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Зі змісту заяви про відвід головуючого у справі вбачається, що позивач фактично зазначила заперечення на ухвалу суду від 30.11.2016 року, які включаються до апеляційної скарги на рішення суду згідно ч. 2 ст. 293 ЦПК України, та за наслідком розгляду яких рішення щодо порушення чи не порушення судом норм процесуального та матеріального права приймається апеляційним судом.

Отже, викладені позивачем підстави для відводу головуючого у справі є лише її позицією щодо ухвали від 30.11.2016 року, а посилання на те, що суддя прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду справи, тому наявні обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді, є надуманими та безпідставними.

Враховуючи зазначене та те, що позивач, в інтересах якої діє представник за довіреністю від 18.01.2017 року, ОСОБА_5 в судовому засіданні не підтримала вказану заяву та довіряє головуючому у справі судді Бондаренко О.В., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про відвід судді Бондаренко О.В.

Керуючись ст. ст. 20-24, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача від 29.12.2016 року, про відвід головуючого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 міська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Суддя ОСОБА_8