У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Джуга С.Д.

при секретарі: Чучка Н.В.,

за участю - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 вересня 2016 року у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивував тим, що 10.12.1988 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 . За час шлюбу ними набуто майно , а саме придбано земельну ділянку, на цій ділянці побудовано житловий будинок, гараж та надбудову над гаражем. Згоди між сторонами щодо добровільного поділу майна не досягнуто, а тому позивач просив поділити земельну ділянку та житловий будинок виділивши йому та відповідачці по 1/2 частині, а гараж та надбудову залишити повністю за ним.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Свій позов вона мотивувала тим, що їх шлюб з позивачем було розірвано 21.08.2014 року. В своєму позові відповідач за зустрічним позовом зазначив тільки частину майна, не вказавши транспортні засоби та інші речі які також є їх спільною сумісною власністю та підлягають до розподілу. ОСОБА_1 просила суд залишити за нею земельну ділянку та недобудований будинок, а відповідачу 6 автомобілів, причіп, мопед, полки, інструменти, миючу машинку, прес для винограду, електрозварювальну машинку, електрогенератор, електродрель та електрофлекс.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 вересня 2016 року первісний позов задоволено.

Поділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши ОСОБА_2:

- 1/2 частку недобудованого житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

- 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,11 га , яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1

- 1/2 частки гаража та надбудови до вказаного гаражу, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1

Виділено ОСОБА_1:

- 1/2 частку недобудованого житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

- 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,11 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1

- 1/2 частки гаража та надбудови до вказаного гаражу, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судових витрат в розмірі 500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу на рішення, якою просила скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 вересня 2016 року, та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволені первісного позову повністю, а зустрічну позовну заяву задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому розірвали. За час шлюбу ними набуто майно.

Як вбачається із договору купівлі- продажу земельної ділянки від 03.07.2001 року ОСОБА_1 купила належну ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,11 га, що в АДРЕСА_2. Також, останній надано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудівника.

Cуд першої інстанції, вірно зазначив, що сторонами в судовому засіданні не оспорено той факт, що земельну ділянку було придбано під час шлюбу, а також збудовано на ній спільний будинок, гараж та надбудову за спільні кошти подружжя.

Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.

Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.

Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Згідно з ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо рівності часток у майні подружжя та відмови в задоволенні зустрічного позову в частині запропонованого нею поділу земельної ділянки, будинку та гаражу з надбудовою.

Що стосується вимог позивачки за зустрічним позовом в частині розподілу як нею зазначено спільного майна подружжя, а саме автомобілів та інших речей, зокрема інструментів та мийки, тощо, суд виходив з наступного.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно положень Пленуму Верховного Суду України у п.23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, не заслуговують на увагу суду посилання позивача за зустрічним позовом на те, що все вказане у позовній заяві майно, а саме 6 автомобілів та причіп , а також інше зазначене в прохальній частині майно є спільним майном подружжя.

Апелянт, ні в суді першої інстанції ні в апеляційній не надала докази щодо своїх позовних вимог, що саме про те, що ці транспортні засоби та речі придбавались сторонами за час шлюбу, не вказано джерело і час їх придбання, зокрема не надано доказів що вказані транспортні засоби придбані за спільні кошти подружжя або набуті спільною працею подружжя.

Крім того, апеляційним судом був надісланий запит до територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, щодо надання інформації відносно транспортних засобів, які зареєстровані за ОСОБА_2

Як вбачається з наданих облікових карток, транспортні засоби значаться з обліку зняті.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: