Справа № 463/4936/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/4199/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

Без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львові від 23 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львові від 23 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 17.07.2013 року в розмірі 4613,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати в розмірі 1378 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ПАТ КБ "ПриватБанк".

В апеляційній скарзі посилається на те, що незгідний з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафу. Під час підписання анкети заяви відповідач ознайомився та погодився з умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Банку щодо умов кредитування, які надавались йому в письмовому вигляді, про що поставив свій підпис.

Відсутність підпису позичальника на умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в Анкеті-заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Просить заочне рішення Личаківського районного суду м. Львові від 23 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пені і штрафу змінити та задовольнити ці вимоги, в решті рішення залишити без змін.

Сторони в судове засідання не зявились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались.

Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийняв до уваги лише твердження відповідача, що кредитні кошти він отримував, користувався ними, але заперечив підписання умов і правил надання банківських послуг.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають зібраним по справі доказам.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримав, не встановив дійсних обставин справи.

ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 17.07.2012 року (а.с. 11) , згідно якої отримав кредит у розмірі 5600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка знаходиться в матеріалах справи.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Статтею 11 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину.

У відповідності до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з п.1.27 ст.1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні, зокрема, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

У пунктах 14.1., 14.8 та 14.12 ст. 14 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, то починаючи з 17.07.2012р. ОСОБА_2 було відомо , що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. ОСОБА_2 зобов'язався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua

Таким чином, договір укладений відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання до зазначених умов та правил надання банківських. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При укладенні договору дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними.

Укладення договору підтверджено сторонами шляхом прийняттям до виконання його умов, а саме: банк приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконував розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, проводив інші операції за рахунком, надавав грошові кошти (кредит) відповідачу в межах встановлених лімітів та на умовах розташованих на сайті банку.

При укладенні вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печаткою банку.

За своєю правовою природою укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 договір банківського обслуговування є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. (ч. 1 ст. 1067 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Своїм підписом на анкеті-заяві ОСОБА_2 засвідчив факт укладення з Банком договору банківського обслуговування та взяв на себе зобов'язання виконувати умови зазначеного договору.

Доказів, які б це спростовували Відповідачем не надано.

Враховуючи вказаний пункт договору Банк 18.07.2012р. встановив кредитний ліміт у розмірі 300грн. На підставі умов договору, вказаний кредитний ліміт змінювався неодноразово, а саме: 18.07.2012р. змінено кредитний ліміт до 340грн.; 04.02.2013р. - 400грн. та 09.11.2013р. - 5600грн., що підтверджується копією довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Користування вказаним кредитним лімітом та його часткове погашення ОСОБА_2, підтверджується розрахунком заборгованості, наявним в матеріалах справи.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2Й здійснені неодноразові часткові погашення по кредитному договору.

В зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 договірних зобов`язань утворилася заборгованість в сумі 12131.86 грн., з яких:4613,54 грн. - тіло кредиту; 1947,53 грн. - нараховано відсотківза користуванням кредитом; 4516,89 грн. - нараховано пені за прострочене зобов'язання; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. штраф (фіксована складова); 553.90 грн. - штраф (процентна складова); що підтверджується розрахунком заборгованості, який знаходиться в матеріалах справи.

Доказів, які б спростували укладення між сторонами вказаного Договору та вказану позивачем суму боргу відповідач не надав, а суд першої інстанції не здобув.

Таким чином, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України не встановив дійсних прав та обовязків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк.

При прийнятті рішення суд першої інстанції застосував правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-240цс14 від 11.02.2015р. Застосовуючи цю правову позиції суд першої інстанції не вірно визначився з характером спірних правовідносин, оскільки ця правова позиції стосуються дотримання письмової форми правочину при застосуванні збільшеного строку позовної давності, про застосування якого Відповідачем не заявлялось.

Згідно із ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією(ст.129 Конституції України), що передбачено і ст.10 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 11 ЦПК України).

На підтвердження існування між сторонами кредитних зобов'язань та підставності заявленого позову банком надано заповнену та підписану ОСОБА_2 17 липня 2012 року анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ( а.с. 11).

Зі змісту такої анкети-заяви вбачається, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також, зі змісту анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_2 виявив бажання отримати послугу банка у вигляді отримання кредитного ліміту за платіжною карткою.

Також, позивачем надано розрахунок кредитної заборгованості відповідача, довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору.

У матеріалах справи відсутні докази на спростування обставин, пов'язаних з укладенням договору між сторонами, розміру нарахованої позивачем кредитної заборгованості та підставності вимог щодо її стягнення.

Зазначаючи про те, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору, суди першої інстанції не врахував, що обов'язок по доведенню таких обставин покладається на сторони. При цьому, банк повинен довести факт укладення кредитного договору і наявність заборгованості, а клієнт банку має спростувати доводи банку та довести протилежне. Неможливість спростування/доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 не наданого жодного доказу на спростування позовних вимог Банку.

З огляду на наведене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення ПАТ КБ Приватбанк в частині стягнення заборгованості по відсотках, пені, а також штрафи.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 березня 2017р. в частині відмови у задоволенні позовних Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по процентах за користування кредитом, заборгованості за пенею та штрафах скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1947 (тисячу девятсот сорок сім) гривень 53 копійки - заборгованість по процентах за користування кредитом;

4516 ( чотири тисячі пятсот шістнадцять) гривень 89 копійок - заборгованість за пенею за прострочене зобов'язання;

штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 ( пятсот) гривень штраф (фіксована складова); 553 ( пятсот пятдесят три) гривні. 90 копійок - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1515 (тисяча пятсот п'ятнадцять) гривень 80 копійок судового збору.

В решті рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_5