Справа № 204/3052/17
Провадження № 2/204/1189/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Красногвардійський районний відділ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради та Красногвардійський районний відділ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, зняти відповідача з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить їй, ОСОБА_2, ОСОБА_3. Відповідно до довідки № 1590 від 14.05.2017 року П «Жилсервіс-2» у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_4 Проте, відповідач з жовтня 2012 року у вказаній квартирі не проживає, обов'язки пов'язані з проживанням за місцем реєстрації не виконує, оскільки перебуває за межами України. Реєстрації відповідача у належній йому квартирі, чинить перешкоди йому у користуванні власністю. На підставі викладеного, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, але від нього до суду надійшла заява в якій він проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив справу розглядати без його участі.

Представник третьої особи Красногвардійського районний відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений, причин неявки не повідомив.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 січня 1997 року № 103-97, квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Згідно з довідкою про склад сім'ї, виданою Комунальним підприємством «Жилсервіс-2» 11 травня 2017 року, у вищезазначеній квартирі зареєстровані - ОСОБА_1, її син ОСОБА_2, її донька ОСОБА_3.

Однак, відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2, не проживає з жовтня 2012 року, жодного разу там не з'являвся, особистих речей за даною адресою не має, оскільки проживає в іншій квартирі.

Даний факт підтверджується заявою відповідача ОСОБА_2 від 01 червня 2017 року, в якій він зазначив, що 19.10.2012 року він виїхав на постійне проживання до Канади та проживає там і зараз.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, факт не проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 з жовтня 2012 року, не підлягає доказуванню.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає більше одного року у квартирі АДРЕСА_2, а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання третіх осіб, зняти відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку квартири АДРЕСА_2, то вона задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відтак вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними, оскільки рішення суду щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст. 15, 156 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Красногвардійський районний відділ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська