Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9785/16-ц Головуючий у 1-й інст. Колупаєв В. В.
Категорія 78 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу судді Корольовського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку окремого провадження звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу, укладеного між ними 8 грудня 2012 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2016 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 копії даної ухвали.

Згідно з ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2016 року заяву визнано неподаною та повернуто заявникам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати ухвалу та передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначають, що вказана заява подана ними в порядку ч.3 ст. 234 ЦПК України та ст. 109 СК України, оскільки вони досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, а також місця проживання, утримання та виховання їхнього спільного сина, що підтверджується нотаріально посвідченим договором.

Однак, суд не врахував положення зазначених норм та прийшов до помилкового висновку про те, що в даному випадку має місце спір про право й заявлені ними вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Також вказують, що, звертаючись із заявою в порядку окремого провадження, вони сплатити судовий збір у розмірі, визначеному ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Окрім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб не є підставою для залишення заяви без руху та її повернення, оскільки подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є позовними та не можуть бути розглянуті у порядку окремого провадження. Окрім того, до заяви не долучений оригінал свідоцтва про шлюб та не в повному обсязі сплачений судовий збір.

Оскільки зазначені недоліки не були усунуті у встановлений строк, ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2016 року заяву визнано неподаною та повернуто заявникам.

Відповідно до положень ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Правилами ч.3 даної норми передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

У разі, якщо зі змісту заяви, поданої в порядку окремого провадження, або ж під час розгляду такої справи, вбачається спір про право, настають правові наслідки, передбачені ч.6 ст.234 та ч.4 ст.256 ЦПК України.

Згідно з приписами ч.ч.1-3 ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватись на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей ( ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.109 СК України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину ( дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми ( грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

Звертаючись до суду із заявою про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зміст заяви подружжя свідчить, що вони дійшли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу. Також заявниками подано нотаріально посвідчену копію договору, укладеного між ними 18 листопада 2016 року, в якому вони погодили місце проживання їхнього неповнолітнього сина, а також вирішили питання щодо участі кожного з них у вихованні дитини та її утриманні.

Вказані обставини свідчать про те, що подружжя звернулось до суду із заявою про розірвання шлюбу на підставі ст.109 СК України, та відповідно до положень ч.3 ст.234 ЦПК України дана заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Зазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, який прийшов до помилкового висновку про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір про право.

Обгрунтованими є також доводи апеляційної скарги про те, що ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб не є підставою для залишення заяви без руху та її повернення, оскільки в силу положень ст.131 ЦПК України подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

З огляду на вищезазначене, ухвала підлягає скасуванню з передачею питання щодо відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,312, 313-315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Корольовського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2016 року скасувати та передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді