АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/1655/16-ц Головуючий у І інстанції - Хоменко О.Л.
Провадження № 22-ц/796/618/2017 Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 28 534,34 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 2785,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 14 779,37 грн., заборгованості за пенею та комісією - 9135,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1334,97 грн. Крім того, позивач просив стягнути на його користь судові витрати по оплаті судового збору - 1378,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 25.04.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. ПАТ «Акцент-Банк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Натомість відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526,1054 ЦК України, внаслідок чого станом на 30.12.2015 року у нього утворилась вказана заборгованість. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позов до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року позов залишено без задоволення у зв'язку із застосуванням строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи тим, що суд дійшов невірного висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності щодо стягнення процентів за кредитом і неустойки, крім того не взяв до уваги висновки ВСУ в подібних правовідносинах.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

На підставі ст.. 306 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися, так як вони належно повідомлені про місце та час розгляду справи, а їх явка до суду апеляційної інстанції не є обов'язковою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2008 року відповідач ОСОБА_3 підписав заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.7).

Згідно п. 9.12 умов і правил надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий термін.

Умови договору відповідачем належним чином не виконувалися, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.12.2015 року склала 28 534,34 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 3 липня 2014 року задоволено позов ПАТ «Акцент Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 22 жовтня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 3 липня 2016 року залишено без змін.

21 січня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ скасував заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва та ухвалу Апеляційного суду м.Києва, а справу передав до суду першої інстанції на новий розгляд.

6 травня 2015 року Дніпровський районний суд м.Києва залишив позов ПАТ «Акцент Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості без розгляду.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності ОСОБА_3 заявляв клопотання в суді першої інстанції.

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.04.2008 року вбачається, що останній платіж відбувся у вересні 2008 року. ( а.с.3) Тобто з жовтня 2008 року позивачу стало відомо, що його право порушується , а тому до жовтня 2011 року він мав право звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Як вбачається із ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, позивач звернувся до суду лише в лютому 2014 року ( а.с.50), а після залишення позовних вимог без розгляду повторно позивач звернувся до суду лише у січні 2016 року, тобто через чотири роки після того як йому стало відомо про порушення права.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно застосував строк позовної давності та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача проценти за користування кредитом, оскільки зобов'язання не припинено, а також інфляційні та 3 % річних, оскільки позивач не просив застосувати ст.. 625 ЦК України і суд не міг вийти за межі позовних вимог. Щодо стягнення процентів за користування кредитом, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що в разі застосування строку позовної давності до основного зобов'язання , він застосовується і до похідних вимог, а тому в задоволенні позову повинно бути відмовлено повністю.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 4 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий : Судді :