Справа № 489/1102/16-ц
Номер провадження 2/489/654/17
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі Куцовій Д.І.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру про підтвердження стажу роботи. Вказувала, що у квітні 2015 року вона звернулась до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва з питань нарахування їй пенсії на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. №1173. Проте їй було запропоновано надати уточнюючу довідку Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру для підтвердження умов її праці. У наданні такої Довідки відповідач їй відмовив.

Посилаючись на вищевикладене позивач , відповідно до уточнень, просить суд - зобовязати Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер надати Довідку щодо характеру виконуваної ОСОБА_1 роботи в умовах повного робочого дня за весь період її праці у Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері, а також щодо безпосереднього обслуговування ОСОБА_1 хворих на туберкульоз в умовах посиленого навантаження.

В судовому засіданні позивачка уточнені вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. При цьому, не спростовуючи сам по собі факт того, що позивач працювала безпосередньо увесь період часу на умовах повного робочого дня, обслуговуючи хворих на туберкульоз в умовах посиленого навантаження, підставою для відмови у наданні уточнюючої довідки вважає відсутність законодавчого врегулювання питання віднесення займаних посад працівників до Списку № 2 у різні роки, відсутність первинних облікових документів, не проведення атестації робочого місця на час роботи позивача у відповідача.

Вислухавши сторін, дослідивши надані докази, суд встанови наступне.

З 04.03.1980 р. ОСОБА_1 працювала на посаді лаборанта у Миколаївській обласній туберкульозній лікарні (перейменовано у Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер), а з 28.10.1981 р. ОСОБА_1 переведено на посаду фельдшера-лаборанта, де вона працювала до звільнення -10.09.1984 р.

14.04.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва із заявою про нарахування їй пенсії на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах.

08.05.2015 р. Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва повідомило ОСОБА_1 про те, що питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 може бути розглянуто після надання уточнюючої довідки про характер роботи.

20.04.2015 р. Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер повідомив ОСОБА_1 про те,що фельдшери-лаборанти клініко-діагностичної лабораторії згідно з посадовими обовязками та виконуваною роботою не зайняті повний робочий день (більше 80% тривалості робочої зміни п. 2 Порядку застосування Списків 1,2 виробництв, цехів, професій і посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. №383) в умовах передбачених Списком №2, безпосереднім обслуговуванням хворих на туберкульоз, внаслідок чого відсутні підстави для надання уточнюючої довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

06.07.2015 р. Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер повідомив ОСОБА_1 про те, що відомості про умови її праці в обласній туберкульозній лікарні відсутні, підтвердити безпосередню зайнятість обслуговуванням хворих протягом дня неможливо у звязку із відсутністю розрахункових норм робочого часу на основні види лабораторних досліджень.

Пунктом «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у сфері реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоровя України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року та 25 листопада 2014 року (справи №№ 21-183а13, 21-519а14 відповідно). Від 14.04.2015 року, 17.11.2015 року...

За твердженням представника Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру, атестація робочих місць за посадою, яку обіймала позивач на той час, не проводилась.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до підпунктів 1, 2 п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, уточнююча довідка надається підприємством у разі відсутності в трудовій книжці особи відомостей про стаж роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, яка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та її характер, а не право особи на пільгову пенсію. Дана довідка призначена для подальшого її надання особою, що оформлює пенсію, відповідним органам Пенсійного фонду України, які в свою чергу визначають наявність підстав і права особи на пенсію на пільгових умовах.

Згідно зі ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, судом у судовому засіданні не було встановлено обставини, які б свідчили про наявність у позивача права на пільгову пенсію.

В той же час, відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

При цьому відповідні органи Пенсійного фонду України, в свою чергу, визначають наявність або відсутність підстав і права особи на пенсію на пільгових умовах.

Аналізуючи вище наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що обов'язок власника або уповноваженого ним органу надати на вимогу позивача довідку про його роботу на підприємстві прямо передбачений нормами Закону.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що через не виконання відповідачем приписів закону, позивачка не має змоги реалізувати своє право на пенсійне забезпечення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову, апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 1818,96 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру про зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобовязати Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер надати Довідку щодо характеру виконуваної ОСОБА_1 роботи в умовах повного робочого дня за весь період її праці у Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері, а також щодо безпосереднього обслуговування ОСОБА_1 хворих на туберкульоз в умовах посиленого навантаження.

Стягнути з Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі - 1818 грн.96 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С.Тихонова