Справа № 333/5599/16-ц
провадження № 2/333/292/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Наумової І.Й.,
при секретарі Кунець В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач звернувся з позовом про стягнення на його користь з ОСОБА_2 суми боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 лютого 2015 року передав грошову позику ОСОБА_2 у сумі 6000 гривень. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 20 лютого 2015 року. Дата зобовязання по поверненню вказаних коштів була встановлена 20 квітня 2015 року. Проценти за користування позикою не передбачались, оскільки відповідач запевнив, що до вказаної дати без будь-яких нагадувань поверне грошові кошти. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобовязання не виконав. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 6000 грн., інфляційні витрати 658,33 грн., відсотки за користування позикою 255,42 грн.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце і дату слухання справи повідомлявся належним чином, судом були направлені судові повістки на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований та фактично мешкає, на адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання», згідно відмітки листоноші, адресату було залишено повідомлення про необхідність зявитися для отримання кореспонденції, але з невідомих суду причин, відповідач не зявився за її отриманням. Відповідач повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» № 245 від 27 грудня 2016 року. На підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. В звязку з чим суд, керуючись ст. ст. 224-233 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наданих доказів. На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, та на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.
Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
20 лютого 2015 року позивач передав грошову позику ОСОБА_2 у сумі 6000 гривень. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 20 лютого 2015 року (а.с.4). Дата зобовязання по поверненню вказаних коштів була встановлена 20 квітня 2015 року. (а.с.4). Ст. 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
В судовому засіданні було оглянуто оригінал вищезазначеної розписки.
Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини першої ст.1049 ЦК України у разі укладення договору позики на позичальника покладається обовязок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобовязання, як зазначено у ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Згідно з вимогами частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат та розрахунком трьох процентів річних за період прострочення платежу і кладе їх в основу рішення.
Керуючись ст.ст.15, 16, 525, 530, 611, 623, 625, 1046, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 10, 11, 16, 59, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215, 224, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП:НОМЕР_2 суму боргу в розмірі 6000 грн. (шість тисяч гривень) 00 копійок та інфляційні витрати у розмірі 658 (шістсот пятдесят вісім гривень)33 копійки та відсотки за користування грошовою позикою 255 (двісті пятдесят пять гривень) 42 копійки, а всього суму 6913 грн. (шість тисяч дев»ятьсот тринадцять гривень) 75 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя І.Й. Наумова