Справа № 653/3926/16-ц
Провадження № 2/653/261/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

23.01.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Тимашової Т.А.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням розташованим за адресою: вул. Паризької Комуни, 72, м. Генічеськ, Херсонської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: вул. Паризької Комуни, 72, м. Генічеськ, Херсонської області. У зазначеному житловому будинку також зареєстрована ОСОБА_2. Відповідач у вказаному будинку не проживає і не проживала жодного дня, хоча продовжує бути зареєстрованою за вказаною адресою. Фактично остання мешкає за іншою адресою. Відповідач жодних дій по утриманню будинку не здійснює. У той же час її реєстрація у будинку, призводить до того, що позивач змушена більше сплачувати за житлово-комунальні послуги, виникли складнощі у оформленні субсидії та не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у звязку з чим змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позові, просила їх задовольнити. Крім того зазначила, що відповідач відмовляється добровільно виписатися з її будинку, тому вона вимушена у судовому порядку вирішувати свою проблему.

Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення поштового повідомлення, а тому суд вважає за можливе згідно ст. ст.224, 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вул. Паризької Комуни, 72, м. Генічеськ, Херсонської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06 вересня 2005 року, виданого державним нотаріусом ОСОБА_3, яке зареєстровано в реєстрі за № 2-2419, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8657873 від 17 жовтня 2005 року.

З 06 жовтня 2010р. у вказаному будинку зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 15 листопада 2016 року, складеного квартальною ОСОБА_4 та підписаного сусідами позивача, вбачається, що громадянка ОСОБА_2 за адресою вул. Паризької Комуни, 72 у м. Генічеськ не проживала на протязі 6 років. Вказане також підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов від 17 листопада 2016 року який складено депутатом Генічеської міської ради ОСОБА_5 та підписано секретарем ради ОСОБА_6

Таким чином ОСОБА_2 зареєстрована, проте не проживає в будинку позивача без поважних причин більш ніж встановлені законом строки, не цікавиться житловим будинком, не приймає ніякої участі в його утриманні.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.41,47 Конституції України, ст. 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом.

Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що позивач по справі є єдиним власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вул. Паризької Комуни, 72, м. Генічеськ, Херсонської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06 вересня 2005 року.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у даному будинку з 06 жовтня 2010 року за згодою власника будинку, при цьому відповідач на час її реєстрації не була членом сім'ї власника, про що зазначила особисто в судовому засіданні позивач ОСОБА_1

Відповідно до ст. 158 Житлового кодексу наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Судом встановлено, що єдиним власником спірного помешкання на даний час є позивач, а відповідач не є членом сім'ї позивача, договір найму між сторонами не укладався, у виконавчому комітеті не реєструвався, будь-яких усних домовленостей, договірних відносин між сторонами щодо користування зазначеним житлом не існує.

Крім того, у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мала об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їй позивач не чинила, вона фактично ніколи не проживала у спірному житловому приміщенні, майно та речі відповідача у будинку позивача відсутні, поважних причин для відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні не існувало. Доказів, що спростовують доводи позивача відповідачем суду не надано.

Відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, обравши собі інше місце проживання, спірне житло залишила і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни без поважних причин, не сплачує витрати на утримання будинку, у звязку з чим втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

Також, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Паризької Комуни, 72, м. Генічеськ, Херсонської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подання 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_7