Провадження №2-з/225/9/2017
Справа №225/4592/17
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

Іменем України

05 вересня 2017 року м.Торецьк

Суддя Дзержинського міського суду Донецької області Довженко О.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського міського суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 120 725,30 грн.

05.09.2017 року уповноважений представник позивача - ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності №3262-К-Н-О від 17.01.2017 року, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 33,20 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В обґрунтування заяви представником банку зазначено, що у відповідача існує заборгованість перед Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 25.11.2013 року в розмірі 120 725,30 грн., у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача зазначеної вище заборгованості.

Добровільно відповідач свої зобов'язання за даним кредитним договором не виконує, сума заборгованості є значною, з огляду на що у банку відсутні підстави вважати, що відповідачем в подальшому будуть припинені недобросовісні дії у вигляді невиконання умов вищезгаданого правочину.

Таким чином, неприйняття заходів щодо забезпечення позову, на думку банку, може унеможливити в майбутньому виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості у разі задоволення судом позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за доцільне в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд може вжити заходів до забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, на будь-якій стадії розгляду справи.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви позивача, суд виходив з наступного:

Відповідно до вимог п.п.1,2 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно, яке належить відповідачеві, та забороною вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 poкy №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також, згідно з вказаною Постановою, забезпеченням позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Тобто, заявник, звертаючись з клопотанням про забезпечення позову, повинен зазначити відомості щодо наявності, найменування, місцезнаходження рухомого та нерухомого майна у відповідного учасника процесу, до якого заходи забезпечення позову будуть застосовані, а також, надати суду докази вартості такого майна.

Вивчивши матеріали цивільного позову та мотиви заяви про забезпечення позовних вимог, суд приходить до висновку, що заяву позивача про забезпечення позову належним чином обґрунтованою відповідно до вимог ст.151 ЦПК України визнати не можна, з огляду на ненадання заявником суду доказів реальності загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду та доказів вартості нерухомого майна, на яке має бути накладений арешт, з метою надання суду можливості надання правової оцінки співмірності зазначеного вище заходу до забезпечення позову та розміру позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.151-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання уповноваженого представника позивача - ОСОБА_2, про забезпечення позову у цивільній справі №225/4592/17 (провадження №2/225/2039/2017) за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Копію ухвали суду направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя