Справа № 500/5972/16-ц
Провадження № 2/500/31/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Шлєхтенко О.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Мічуріна, б. № 63, м. Ізмаїл, Одеська область, в порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри ОСОБА_3, померлої 28.11.2015 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове нерухоме майно, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку на імя спадкодавця ОСОБА_4, померлої 19.11.1994р. Також, неможливо встановити коло всіх спадкоємців, що проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, відсутня будинкова книга, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкоємців разом із спадкодавцем на день його смерті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову, з огляду на відсутність будинкової книги.

У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_5 (сусід померлих), ОСОБА_6 (сусід померлих, брат чоловіка ОСОБА_4), ОСОБА_7 (сусідка померлих). Свідки показали, що ОСОБА_4 проживала до моменту смерті за адресою: вул.Мічуріна, б. № 63, м. Ізмаїл; її чоловік помер раніше її; ОСОБА_3 усе життя до смерті проживала разом із своєю матірю ОСОБА_4, у тому числі на момент смерті матері та після смерті матері повністю вступила в управління та володіння зазначеною квартирою. У ОСОБА_3 дітей не було, чоловіка на момент смерті не було; на момент смерті з ОСОБА_3 ніхто не проживав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення Виконкому Ізмаїльської міської Ради депутатів трудівників №198 від 11.04.1960р. «Про переоформлення документації на відвід земельної ділянки гр. ОСОБА_4Ф.» земельна ділянка, яка відведена за рішенням Міськвиконкому №193/5 від 19.02.1955р., враховувати за ОСОБА_4.

Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №1078 від 14.07.2016р. ОСОБА_4 на підставі Рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №198 від 11.04.1960р. є власником обєкту незавершеного будівництвом за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Мічуріна, буд. 63.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 205824 від 17.02.2016 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_4 померла 19.11.1994 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул.Мічуріна, б. № 63, м. Ізмаїл, Одеська область.

За життя ОСОБА_4 залишила заповіт, яким заповіла своє майно ОСОБА_8, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №1-2658 від 27.07.1982р. та копією відповідного заповіту.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963 рік), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 рік), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_4 стала її дочка ОСОБА_3, яка спадщину прийняла, оскільки вона фактично вступила в управління, володіння спадковим майном, що підтверджується показами свідків, не відмовлялася від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4, відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 рік), немає.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ФМ № 205822 від 17.02.2016 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_3 померла 28.11.2015 року.

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Мічуріна, б. № 63.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_9 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємцем за законом другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України після смерті ОСОБА_3 є її рідна сестра ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвами про народження серії І-ЖД №470308, виданого повторно 14.04.2016р., про шлюб серії І-ФМ №138562, виданого повторно 25.03.2016р, позивача (спадкоємця) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України № 5 від 23.02.2016р. спадкодавця.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 спадщину після смерті сестри прийняла, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної у матеріалах справи.

Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини після померлої 28.11.2015р. ОСОБА_3 була заведена спадкова справа №48/2016 від 25.02.2016р.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса ОСОБА_10 Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за № 1943/02-14 від 12.11.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове нерухоме майно, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку на імя спадкодавця ОСОБА_4, померлої 19.11.1994р. Також, неможливо встановити коло всіх спадкоємців, що проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, відсутня будинкова книга, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкоємців разом із спадкодавцем на день його смерті.

Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При цьому, як вбачається із Довідки КП «Ізмаїльське Міжміське БТІ» №1078 від 14.07.2016р., власником житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Мічуріна, № 63 в м.Ізмаїл Одеської області зареєстрована ОСОБА_4 на підставі Рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №198 від 11.04.1960р.

Згідно інформації Ізмаїльського РВ ГУ ДМС України в Одеській області № 5119/18666 від 14.12.2016р. ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована за адресою: вул. Мічуріна, б. № 63, м. Ізмаїл, Одеська область.

Враховуючи викладене, на думку суду відсутні сумніви щодо належності житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Мічуріна, б. № 63, м. Ізмаїл, Одеська область, ОСОБА_3, померлій 28.11.2015 року, який вона успадкувала за заповітом після смерті матері ОСОБА_4. Факт проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_3 у вказаному будинку встановлено також показів свідків.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Мічуріна, б. № 63, м. Ізмаїл, Одеська область, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 28.11.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.01.2017р.

Суддя: ОСОБА_12