АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/468/17Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/789/637/17 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - представника фонду - Завацької І.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року у справі за позовом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду Тернопільської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 7779,09 грн.

В обгрунтування своїх вимог посилалося на те, що кошти в зазначеному розмірі були виплачені ОСОБА_2 за період з 01.12.2013 року по 31.10.2015 року як переплата пенсії. Однак, зазначені виплати здійснені внаслідок рахункової помилки (невідповідність розпоряджень від 04.04.2014 року і 09.04.2014 року нарахування згідно програмного забезпечення АСОПД/КОМТЕХ). Тому сума виплаченої ОСОБА_2 пенсії за вказаний період є нею безпідставно набутою та підлягає поверненню.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року у задоволені позову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду Тернопільської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскільки мала місце рахункова помилка з боку позивача, тому наявні підстави для стягнення коштів.

У судовому засіданні представник Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області -Завацька І.М. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідачка ОСОБА_2 в апеляційну інстанцію не з'явилась і просить справу слухати у її відсутність. Апеляційну скаргу не визнає, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника заявника, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Згідно ст.308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається що, відповідно до протоколів від 09.04.2014 року та 23.11.2015 року про пенсійні виплати ОСОБА_2 було здійснено нарахування пенсійних виплат та нараховано борг у розмірі 7779,09 грн.

Відповідно до розпорядження начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду Тернопільської області від 24.03.2016 року, вбачається, що ОСОБА_2, яка одержує пенсію по інвалідності 3 групи у розмірі 1 102, 03 грн. на місяць, установлено, що сума переплати в розмірі 7779, 07 грн. згідно з довідкою відділу з призначення (виплати) пенсій утворилася за період з 01.12.2013 року по 31.10.2015 року у зв"зку із невідповідністю розпоряджень від 04.04.2014 року і 09.04.2014 року щодо нарахування згідно програмного забезпечення АСОПД/КОМТЕХ, та внаслідок відсутності винних осіб в управлінні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_2 коштів в сумі 7779,09 грн., які є пенсійною виплатою, також не встановлено наявності рахункової помилки з боку позивача, а тому відповідно до вимог ст.1215 ЦК України зазначена сума поверненню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 ч.1 ст.1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, які відображені в постановах Верховного Суду України №6-91цс14 від 02.07.2014 року та №6-151цс13 від 22.01.2014 року, які згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка ОСОБА_2 вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала позивачеві недостовірні дані під час нарахування та виплати їй пенсії.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року, "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленням помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

Враховуючи те, що пенсійним фондом не доведено факту наявності рахункової помилки, а навпаки визнано допущення помилки працівниками фонду в застосуванні Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 -VIII від 02 березня 2015 року, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Окрім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", у справі "Ґаші проти Хорватії" та у справі "Трґо проти Хорватії".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк