Провадження №4-с/760/1/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Бугайчука О.Р.

представника заявника- Марунич Г.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, зацікавлена особа: головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козак Р.П. про визнання незаконною та скасування постанови та відновлення виконавчого провадження, суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із скаргою і просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Козака Р.П. державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 07 вересня 2016 року про повернення виконавчого документа та зобов'язати його відновити виконавче провадження №50842005.

Посилається в скарзі на те, що судовим наказом Солом»янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року стягнуто з ДВНЗ «Міжгалузева академія управління» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з травня по вересень 2015 року в розмірі 20 607 грн. 35 коп.

Зазначений наказ був пред'явленим до виконання в Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального правління юстиції у м. Києві.

15 квітня 2016 року старшим державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50842005.

07 вересня 2016 року головним державним виконавцем Козаком Р.П. було винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження».

Вважає дану постанову незаконною, так як даною статтею в редакції, яка діяла на момент винесення постанови, надавалося право державному виконавцю повертати виконавчий документ у разі встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.

Крім того, в постанові зазначено підстави для повернення виконавчого документа, які не передбачено даною статтею, а саме: повернення виконавчого документа стягувачеві для його подальшого пред»явлення до органу державної казначейської служби у спосіб, передбачений чинним законодавством.

При винесенні даної постанови державним виконавцем не було враховано положення ст.4 Закону України « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у редакції, яка діяла на момент винесення постанови.

Згідно з даною статтею виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України « Про виконавче провадження».

Вважаючи дії державного виконавця незаконними, просить задовольнити скаргу.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримала.

Крім того, доповнила, що вона зверталася з адвокатським запитом до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, на який отримала відповідь, що в управлінні відсутній рахунок, відкритий на ім»я ДВНС »Міжгалузева академія управління».

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти скарги заперечувала, вважаючи дії державного виконавця такими, що відповідають вимогам закону.

Просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин/ виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Судом встановлено, що судовим наказом Солом»янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року стягнуто з ДВНЗ «Міжгалузева академія управління» на користь ОСОБА_1 20 607 грн. 35 коп. заборгованості по заробітній платі за період часу з травня по вересень 2015 року.

13 квітня 2016 року судовий наказ був пред'явлений стягувачем до виконання в Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постановою старшого державного виконавця Кісельової В.В. від 15 квітня 2016 року було відкрито виконавче провадження №50842005.

/ а. с. 7; 18; 20 /

Постановою головного державного виконавця Козака Р.П. від 07 вересня 2016 року виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження».

Зі змісту постанови вбачається, що при поверненні виконавчого документа державний виконавець послався на пункти 3, 24 постанови Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року « Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів боржників», згідно з якими рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів, або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження» / в редакції, яка діяла на момент винесення постанови/,виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі наявної встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Будь-яких доказів наявності такої заборони представник зацікавленої особи суду не надав.

Крім того, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.4 Закону України « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» / у редакції, чинній на момент винесення постанови/ виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В свою чергу, в ч.3 даної статті зазначено, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

З даного правового обгрунтування випливає, що державним виконавцем дані вимоги Закону виконані не були, а виконавчий документ безпідставно повернутий стягувачу.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37-38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України « Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

За змістом п.1 ч.2 ст.11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 51 Закону у разі, якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Враховуючи обставини, викладені вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість скарги та її задоволення.

Керуючись ст.ст.1, ч.1 ст. 2, п. 1 ч. 2 ст. 11, п.9 ч.1 ст.47, ч.ч.1,4 ст.51 Закону України « Про виконавче провадження»,ч.ч.1,2,3 ст.4 Закону України « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. 383-388 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козака Романа Павловича від 07 вересня 2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу, винесену в межах виконавчого провадження ВП №50842005.

Зобов»язати головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козака Романа Павловича відновити виконавче провадження № 50842005.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя