У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2017 Справа №607/14339/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

заявник ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 заборгованості за договором в розмірі 1'000 дол. США, що еквівалентно 7'990 грн. та 7'990 грн. штрафу, що еквівалентно 1'000 дол. США, а також судового збору. Мотивуючи такі свої вимоги зазначає, що підставами для скасування вказаного виконавчого листа є невірне зазначення у ньому дати набрання рішенням суду законної сили та строку предявлення цього виконавчого документа до виконання. Також, на думку заявника, у цьому виконавчому листі протиправно не зазначено повністю прізвище, імя та по-батькові посадової особи, яка його видала.

У одне із судових засідань представник позивача подала заяву про уточнення вимог у якій просила зупинити виконавче провадження з виконання спірного виконавчого листа та визнати його таким, що не підлягає виконанню.

У судове засідання заявник не зявилась. ЇЇ представник ОСОБА_5 також у судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності у якій також зазначає, що викладені у скарзі вимоги підтримує у повному обсязі.

Не зявився у судове засідання і стягувач ОСОБА_4, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності у якій також зазначає, що проти задоволення заяви заперечує, вважає викладені у ній обставини таким, що не передбачені частиною 4 ст. 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), а тому не можуть стати підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Розглянувши справу, суд встановив наступні обставини:

рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2013 року, було стягнено солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 заборгованість за договором в розмірі 6'000 дол. США, що еквівалентно 47'940 грн. та 479,4 грн. судового збору.

14 травня 2015 року рішенням апеляційного суду Тернопільської області вказане рішення суду першої інстанції, було змінено та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 заборгованість за договором в розмірі 1'000 дол. США, що еквівалентно 7'990 грн. та 7'990 грн. штрафу, що еквівалентно 1'000 дол. США., а також по 159 грн. судового збору з кожного.

На підставі цих рішень, 13 травня 2017 року було видано та звернено до виконання виконавчий лист. Це підтверджується фотокопією постанови державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_6 від 23 травня 2017 року.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України визначено право боржника, або стягувача звернутись до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 4 цієї правової норми окреслені підстави з яких виконавчий лист може бути визнаний, таким, що не підлягає виконанню, це тоді, коли його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обовязок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобовязань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги пятої Цивільного кодексу України.

Так, зобовязання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обовязку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобовязань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

-видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

-коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

-видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

-помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

-видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

-предявлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на предявлення цього листа до виконання.

Вказуючи на те, що спірний виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню, заявник посилається на три обставини, а саме:

●те, що у ньому невірно зазначено дату набрання рішення суду законної сили;

●те, що у невірно зазначено строк предявлення цього виконавчого листа до виконання;

●у цьому виконавчому листі не зазначено повністю імя та по-батькові, посадової особи яка його видала.

Враховуючи викладене вище суд вважає, що невірне зазначення дати набрання рішенням суду законної сили, або те, що не вказано повністю імя та по-батькові посадової особи, яка видала виконавчий документ не є підставами для визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню, визначеними ч. 4 ст. 369 ЦПК України, позаяк не свідчать ні про припинення обовязку боржника перед кредитором, ті про те, що такий виконавчий документ був виданий помилково, чи не може виконуватись у подальшому.

Особливу увагу слід приділити порушеному заявником питанню предявлення спірного виконавчого листа до виконання поза межами строку, на предявлення цього листа до виконання, оскільки, на думку суду, у разі якщо ця обставина дійсно мала місце, то даний виконавчий лист справді слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

На момент видачі спірного виконавчого листа, тобто 13 травня 2017 року, діяв та продовжує діяти Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон № 1404-VIII).

Частинами 1 та 2 ст. 12 цього закону визначено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

При цьому слід зазначити, що у п. 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII вказано, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Таким чином законодавець чітко встановлює момент з якого розпочинається обчислення строку предявлення виконавчих документів до виконання, тобто з моменту набрання рішенням законної сили. При цьому, відповідно до вказаних прикінцевих положень, немає жодного юридичного значення, коли таке рішення вступило в законну силу, до набрання чинності самим Законом № 1404-VIII, чи після. У будь-якому випадку до виконавчих документів, виданих на підставі такого рішення слід застосовувати строки предявлення до виконання, визначені Законом № 1404-VIII.

Отож твердження заявника, про те, що термін виконання спірного виконавчого листа повинен складати один рік, оскільки на момент набрання рішенням суду, на підставі якого він був виданий, діяв закон який передбачав саме такий строк, не ґрунтуються на нормах права, а тому судом відкинуті.

Також слід вказаними, що як зазначив Верховий Суд України у постанові, ухваленій 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15, на яку до речі посилається сам заявник, зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред'явлення його до виконання (ніж той який визначений законом) не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом.

Зважаючи на те, що заявником не наведено, а судом не встановлено, визначених ч. 4 ст. 369 ЦПК України підстав для визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у задоволенні даної заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 369 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виданого 13 травня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 заборгованості за договором в розмірі 1'000 дол. США, що еквівалентно 7'990 грн. та 7'990 грн. штрафу, що еквівалентно 1'000 дол. США; стягнення в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 159 грн. судового збору, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_7