Справа № 168/859/16-ц
Провадження № 2/168/36/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар судових засідань - Сулева Н.С.,

з участю :

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Старовижівської селищної ради Волинської області про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з позовом до Старовижівської селищної ради Волинської області про визнання за ними права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 0,5319 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їх дідусь ОСОБА_5. За життя він склав заповіт, за яким все належне йому майно заповів позивачам по справі. Заповіт був посвідчений нотаріусом Старовижівської державної нотаріальної контори і за життя спадкодавця не змінювався та не відмінявся. Вказують, що в установленому законом порядку прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв до нотаріуса та отримали у приватного нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Однак зазначають, що постановою того ж нотаріуса їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку належну їх дідові ОСОБА_5 через розбіжність кадастровий номер зазначених у Державному акті та витягу з Державного земельного кадастру. Просили суд визнати за ними в рівних частинах право власності на зазначену ділянку.

В судове засідання позивачі та їх представник не з'явились, представник позивачів подав заяву про слухання справи у їх відсутності за наявними доказами, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги визнав повністю та зазначив, що він є землевпорядником Старовижівської селищної ради Волинської області і в процесі підготовки до розгляду справи він проводив огляд даної земельної ділянки на відповідність меж, розмірів та площі, зазначеної в Державному акті.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Судом, з наданої в судове засідання приватним нотаріусом копії спадкової справи № 54-2016, заведеної після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та матеріалів справи встановлені наступні обставини.

Спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. За життя останній склав заповіт, який був посвідчений нотаріусом Старовижівської державної нотаріальної контори 11 липня 2006 року, та все своє майно в рівних частинах заповів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Відповідно до заяв, наявних в матеріалах спадкової справи та поданих до нотаріуса в шестимісячний строк, позивачі прийняли спадщину, інші спадкодавці, які відповідно до закону мали право на обов'язкову частку в спадковому майні, від такої частки відмовились. Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Старовижівського нотаріального округу, спадкоємці за заповітом набули право власності на частину спадкового майна, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходяться по АДРЕСА_1. Однак, постановою нотаріуса їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,5319, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1, оскільки кадастровий номер земельної ділянки, зазначений в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_5, та кадастровий номер зазначений у витягу з Державного земельного кадастру, не збігається.

Таким чином судом встановлено, що позивачі в установленому законом порядку прийняли спадщину та отримали Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Однак позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на іншу частину спадкового майна, зокрема земельну ділянку площею 0,5319, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1, через розбіжність кадастрових номерів спадкової земельної ділянки.

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_5, земельній ділянці площею 0,5319 по АДРЕСА_1 присвоєний кадастровий номер НОМЕР_3.

З витягу з Державного земельного кадастру, наявному в матеріалах спадкової справи, та наданого у судове засідання працівниками Держгеокадастру у Старовижівському районі Волинської області убачається, що земельній ділянці площею 0,5319 по АДРЕСА_1 присвоєний кадастровий номер НОМЕР_1.

З інформаційної довідки Держгеокадастру у Старовижівському районі Волинської області (а.с. 16) встановлено, що в процесі надання витягу з ДЗК по спірній земельній ділянці, державним кадастровим реєстратором було виявлено дублювання кадастрового номеру, в зв'язку з чим даній земельній ділянці було присвоєно новий кадастровий номер НОМЕР_1.

З дослідженого в судовому засіданні Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_5, та витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,5319 по АДРЕСА_1 встановлено, що межі цих ділянок є ідентичними за розмірами та суміжними землекористувачами (землевласниками), площі та їх розташування повністю збігаються. Крім цього, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що в процесі підготовки до розгляду справи ним проводився огляд земельної ділянки по АДРЕСА_1, зазначеної в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_5, та витягу з Державного земельного кадастру, і дані ділянки повністю накладаються одна на одну. Отже судом достеменно встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 є тою самою ділянкою, на яку спадкодавцю ОСОБА_5 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Таким чином суд приходить до переконання, що зазначена ділянка, в силу вимог статті 1218 ЦК України входить до складу спадщини на яку у позивачів виникло право після смерті спадкодавця ОСОБА_5, а тому у них є всі законні підстави для визнання за ними права власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 0,5319 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, що залишилося після смерті діда ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,5319 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,5319 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О. В. Назарук