Справа № 458/828/16 Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/1166/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 районного центру зайнятості на рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг,-

встановила:

В липні 2016 року позивач ОСОБА_3 районний центр зайнятості звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 районним центром зайнятості з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття проведено розслідування страхового випадку щодо обгрунтованості одержання відповідачкою в період перебування на обліку в службі зайнятості допомоги по безробіттю та вартості наданих соціальних послуг.

В результаті проведеної звірки бази даних персональних карток осіб, котрі перебували на обліку в центрі зайнятості як безробітні, з даними державного реєстратора встановлено, що відповідач ОСОБА_4 перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітна з 13.03.2007 року по 06.03.2008 року та одержуючи допомогу з безробіття, була зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності - фізична особа, що призвело до незаконного отримання допомоги з безробіття в сумі 3056,02 грн. і відповідно до наказу ОСОБА_3 районного центру зайнятості № 24 від 11.08.2010 року «Про повернення коштів особою, котра їх отримала обманним шляхом» повинна була добровільно ці кошти повернути.

Від добровільної сплати зазначеної суми відповідач відмовилася, тому незаконно отримана допомога підлягає стягненню в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_3 районний центр зайнятості.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не звернув увагу на поданий центром зайнятості витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, з якого вбачається, що державна реєстрація відповідача, як фізичної особи-підприємця припиняється з 02.09.2010 року.

Таким чином, на момент реєстрації 06.03.2007 р. по 06.03.2008 р. в центрі зайнятості, відповідач не ліквідована, як субєкт підприємницької діяльності, тому немала права отримувати матеріальні виплати на випадок безробіття.

Звертає увагу на те, що суд застосував наслідки спливу строків давності, однак зазначає, що позовну давність не пропущено, оскільки дана справа знаходилась на розгляді у Вищому адміністративному суді України.

Просить скасувати рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Судові витрати стягнути з відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що відповідач 14.02.2007 року прийняла рішення про припинення підприємницької діяльності і на час звернення до ОСОБА_3 РЦЗ вже не була фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_4 була зареєстрована в ОСОБА_3 районному центрі зайнятості як безробітна з 06.03.2007 року по 06.03.2008 року. Статус безробітної відповідачці надано 13.03.2007 року на підставі власноручно підписаної заяви.

У заяві відповідачка, зокрема підтвердила, що не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та пенсії не отримує.

Наведені обставини підтверджуються: копією заяви ОСОБА_4 від 13.03.2007 року, копією персональної картки на імя ОСОБА_4, копією витягів із наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_4, видані ОСОБА_3 РЦЗ 22.04.2008 року, копією листа-відвідування особою ЦЗ, надані послуги та прийняті рішення на імя ОСОБА_4 (а.с. 8-14).

Разом з тим, 11.08.2010 року ОСОБА_3 районним центром зайнятості складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним № 69, у якому зазначено, що відповідачка ОСОБА_4 перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітна з 13.03.2007 року по 06.03.2008 року та одержуючи допомогу з безробіття, була зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності - фізична особа (а.с. 15-16).

Наказом ОСОБА_3 районного центру зайнятості № 24 від 11.08.2010 року «Про повернення коштів особою, котра їх отримала обманним шляхом», зобов»язано відповідачку ОСОБА_4 повернути незаконно отримані кошти у сумі 3056,02 грн. (а.с. 18).

Загальна сума коштів, витрачених службою зайнятості, що підлягають поверненню відповідачем згідно Довідки № 1134 від 18.07.2016 року, становить 3056,02 грн. (а.с. 19).

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб, і така, що, як правило, приносить їм дохід у грошовій або іншій формі.

До зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю (пп. б п. 3 ст. 1 цього Закону).

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до абзацу 1 ч. 3 ст. 36 даного Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Крім цього, на момент звернення відповідачки до ОСОБА_3 районного центру зайнятості діяв Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.11.2000 року, в редакції від 01.01.2007 року, яким визначено порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності.

Так, відповідно до п.6.1 вищевказаного Порядку допомога по безробіттю призначається та виплачується з 8 дня після реєстрації особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Положенням п.6.2 визначено перелік документів, на підставі яких призначається допомога по безробіттю.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що 14.02.2007 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесено рішення відповідачки ОСОБА_4 про припинення підприємницької діяльності, при цьому відповідачка надала державному реєстратору заяву про припинення підприємницької діяльності та копії квитанції за публікацію, повернула державному реєстратору свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця.

Відтак, за місяць до призначення допомоги по безробіттю відповідач надала державному реєстратору необхідний пакет документів для реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати

внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

На переконання колегії суддів та обставина, що державний реєстратор несвоєчасно вніс відповідний запис в державний реєстр, а зробив це лише 22.10.2010 року, не вказує на умисне невиконання відповідачкою своїх обов'язків та зловживання ними для отримання допомоги по безробіттю, тому суд першої інстанції прийшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, у звязку з відмовою у задоволенні позову по суті, суд першої інстанції помилково застосував як додаткову підставу для відмови у позові сплив позовної давності, оскільки у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки спливу позовної давності.

Відтак, рішення суду необхідно змінити, виключити з мотивувальної частини рішення покликання суду першої інстанції як на підставу для відмови у позові сплив позовної давності, врешті рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 районного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення покликання суду першої інстанції як на підставу для відмови у позові сплив позовної давності.

Врешті рішення залишити без змін

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М Бойко

ОСОБА_5