Справа № 161/6618/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/76/17 Категорія: 39 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Луцького міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.11.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину автомобіля марки «Hyundai Accent» 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_1, видане приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 на ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь позивача суму в розмірі 551 грн. 20 коп. сплаченого та документально підтвердженого судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що видане відповідачу ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину автомобіля марки «Hyundai Accent» 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 є недійсним, оскільки вона не мала права на спадкування.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27.12.2013 року (а.с.41).

Все належне майно померлий ОСОБА_5, відповідно до заповіту посвідченого 18.01.2006 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинською Н.І., заповів позивачу по справі ОСОБА_2 (а.с.53).

ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).

Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду від 18.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16.03.2015 року, за ОСОБА_2 було визнано право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, а саме на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

З матеріалів спадкової справи №27/103 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась відповідач ОСОБА_3

Місцевим судом встановлено, що серед спадкового майна є також 1/2 частина автомобіля «Hyundai Accent» 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.59).

Рішення Луцького міськрайонного суду від 29.05.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 24.09.2014 року, на іншу 1/2 частину вказаного автомобіля визнано право власності за ОСОБА_3, яка проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу (а.с.9-15).

17.02.2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на його 1/4 частину, а тому їй стало належати 3/4 частин даного автомобіля (а.с.67).

Позивач ОСОБА_2 звертаючись до суду з даним позовом свої вимоги обґрунтовувала тим, що згадане свідоцтво про право на спадщину від 17.02.2016 року слід визнати недійсним, оскільки воно видане відповідачу ОСОБА_3 на підставі ст. 1261 ЦК України, хоча вона не є спадкоємцем першої черги і не мала права на спадкування.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

За ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст. 1223 ЦК України).

Оскільки позивач є спадкоємцем майна після смерті спадкодавця відповідно до заповіту, тому їй належить все його майно, в тому числі 1/2 частина автомобіля «Hyundai Accent» 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_1.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року визначено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

За таких обставин у нотаріуса не було підстав для видачі відповідачу ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину на підставі ст. 1261 ЦК України на 1/4 частину автомобіля «Hyundai Accent» 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_1, оскільки вона не мала права на спадкування, у зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову та визнання недійсним вказаного свідоцтва.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи про те, вона має право на обов'язкову частку у спадщині, а саме на 1/4 частину спірного автомобіля, оскільки рішенням суду встановлено факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу, є безпідставними, виходячи з того, що визнання судом факту проживання ОСОБА_3 із згаданим спадкодавцем однією сім'єю без шлюбу не надає названій особі статусу дружини спадкодавця, із чого помилково виходив нотаріус, видаючи відповідачці оспорюване свідоцтво про право на спадщину.

У відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідачка не набула права на обов'язкову частку у спадщині, так як не є вдовою, якою в контексті наведеної норми може бути тільки дружина спадкодавця, що пережила його.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: