Провадження № 2-з/470/1/17
Справа № 470/7/17
У Х В А Л А

05 січня 2017 року смт Березнегувате

Суддя Березнегуватського районного суду Миколаївської області Міщенко Г.В., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2017 року ОСОБА_2 через свого представника звернулась до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

У позові вказала, що 17 лютого 2012 року сторони уклали договір позики, згідно якого позивачка передала відповідачу 14 000 доларів США за умови сплати 4 відсотків щомісячно за користування позикою, останній, в свою чергу, зобов'язався повернути вказані кошти до 30 грудня 2012 року.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 34 580 доларів США, з яких 14 000 - сума основного боргу, 18 480 - сума відсотків за користування позикою, та 2 100 - сума відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Одночасно з подачею позову, 05 січня 2017 року, ОСОБА_1 через свого представника надала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно, що належить ОСОБА_3, а саме: квартиру № 60, що знаходиться по вулиці Сухумській, будинок 11 в місті Харкові, житловий будинок № 18, що знаходиться по провулку Сонячному в смт Березнегувате Миколаївської області, нежитлові будівлі №№ 2-Б/1, 2-Б/2, 2-Б/3 по вулиці Леніна в смт Березнегувате Миколаївської області, або грошові кошти.

Згідно ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Підстави для виклику представника заявника і розгляду заяви у його присутності, як того просить представник, відсутні.

Суддя, розглянувши вищезазначену заяву, доходить наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 лютого 2012 року сторони уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_3 зобов'язався повернути суму боргу до 30 грудня 2012 року. Також з наданої копії договору видно, що відповідач по справі повернув позивачці грошові кошти: 12 травня 2016 року - 6 300 доларів США, 21 листопада 2016 року - 2 500 доларів США, 09 грудня 2016 року - 5 500 доларів США, що загалом складає 14 300 доларів США.

Як зазначено в позові, ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю, є засновником приватного сільськогосподарського підприємства "Мрія", діяльність якого зокрема полягає у вирощуванні зернових культур, оптовій торгівлі зерном та кормами для тварин, та є орендарем земельних ділянок, загальною площею близько 250 га, про що представником надано відповідні довідки.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Суддя, проаналізувавши матеріали заяви про забезпечення вищезазначеного позову, не вбачає реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, та необхідності забезпечення позову саме шляхом накладання арешту на майно, оскільки відповідач дійсно займається підприємницькою діяльністю та має постійний дохід, що вказує на можливість виконання ним у майбутньому рішення суду.

Так, як суддею не встановлено підстав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, за таких обставин, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно відмовити.

Копію ухвали направити представнику та заявниці, ОСОБА_1

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Міщенко