Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Гордійчук С.О., Григоренка М.П.

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю: позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання будівництва самочинним та його знесення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2016 року вказаний позов задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_5 упродовж 15 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок демонтувати існуючу огорожу із профільного листкового заліза, демонтувати бетонний фундамент під огорожу, провести засипку утвореної внаслідок демонтажу фундаменту траншеї ґрунтом та спланувати поверхню земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 по вул. Тараса Бульби, 12А в м.Костопіль Рівненської області. Зобовязано ОСОБА_5 упродовж 30 календарних днів після набрання рішенням законної сили за власний рахунок привести у відповідність до розробленого проекту проведену добудову та надбудову 2-го поверху АДРЕСА_1 окремих конструктивних рішень, а саме влаштувати двоє додаткових водостічних труб; примикання зі сторони двору виконати оцинкованою сталлю замість бітумної черепиці. В задоволенні позову в частині вимоги про зобовязання ОСОБА_5 упродовж 30 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по вул. Тараса Бульби,12А в м. Костопіль Рівненської області, що належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_5, та привести добудову у відповідність до вимог п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та провести армування кладки стіни фронтону по осі через 4 ряди відмовлено. Стягнуто з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3701 грн. 20 коп.

Не погодившись із рішенням суду сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з позицією місцевого суду в частині відмови в позові та вважає рішення суду в цій частині незаконним, необґрунтованим, ухваленим за невірного застосування норм матеріального та

__________________________________________________________________________Справа № 564/2162/13-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц 787/56/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_7

процесуального права. Пояснює, що місцевий суд, відмовляючи у задоволенні вимог про зобовязання відповідача провести демонтаж добудови та привести її у відповідність до вимог ДБН неправомірно послався на неможливість застосування до спірних правовідносин н положень ст. 152 ЖК УРСР через відсутність такого органу як виконавчий комітет ради народних депутатів. Доводить, що в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, стаття 152 ЖК УРСР встановлювала обовязковість надання дозволу виконкому місцевої ради народних депутатів на проведення переобладнання, перепланування житлового будинку та прибудов до нього та вказує, що така вимога відповідачем дотримана не була. Зазначає, що згідно висновку експерта № 50206/3_ЮШ додаткової судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_8, проведення добудови до існуючої квартири здійснено з істотним відхиленням від вимог ДБН 360-92**, що в силу ч. 7 ст. 367 ЦК України є підставою для зобовязання особи провести відповідну перебудову. Покликається на правову позицію Верховного Суду України від 17.12.2014 року щодо знесення самочинно збудованої будівлі. Звертає увагу на недотримання вимог п. 3.25. та 3.25а ДБН 360-93** щодо обовязкової відставні між сусіднім ділянками не менше 1 м, що є порушенням санітарних і протипожежних норм. Додає, що її згода на проведення добудови та надбудови другого поверху суміжної частини житлового будинку, надана сусіду ОСОБА_5 нотаріально посвідченою заявою від 08.12.2011 року, не може порушувати імперативної норми закону щодо дотримання відступу між ділянками 1 м. Більш того, така заява була нею відкликана 08.08.2013р., а тому суд не вправі був на неї посилатися, обґрунтовуючи оскаржуване рішення. Вказує, що суд не взяв до уваги показів свідка ОСОБА_9 про те, що проект розроблявся вже під розпочате ОСОБА_5 самовільне будівництво для його узаконення та не погоджувався з наглядовими інстанціями. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про зобовязання ОСОБА_5 упродовж 30 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по вул. Тараса Бульби,12А в м. Костопіль Рівненської області, що належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_5, та привести добудову у відповідність до вимог п.3.25* ДБН 360-92** та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зазначену позовну вимогу задовольнити.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 вважає рішення місцевого суду таким, що ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, без зясування фактичних обставин справи. Вказує, що суд проігнорував пояснення його представників про те, що станом на 15.12.2015р. зведений ним паркан вже демонтовано на підставі рішення Костопільського районного суду від 29.09.2015р., про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2015р.. Додає, що акт державного виконавця був підписаний і ним, і ОСОБА_1. Таким чином на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення вже були відсутні обставини, якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги. Зазначає, що рішення в частині зобовязання влаштувати дві додаткові водостічні труби та виконати примикання зі сторони двору оцинкованою сталлю замість бітумної черепиці суперечить чинному законодавству та матеріалам справи. Посилається на пояснення судового експерта ОСОБА_8, який проводив судову будівельно-технічну експертизу у справі, який вказав, що такі відхилення від проекту є незначними та шкоди законним правам позивачки не завдають. Стверджує, що реконструйована частина будинку з влаштування добудови та надбудови другого поверху прийнята до експлуатації як готовий обєкт, а в декларації про готовність обєкта до експлуатації не зазначено про відхилення від проекту. До того ж, 19.07.2016 року даний обєкт зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Посилається на Постанову Пленуму Вищго спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (правовий режим самочинного будівництва)», де зазначено, що відхилення від проекту забудови обєкта, які не є істотними, не можуть бути підставою для задоволення вимог про його перебудову чи знесення. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_1 в позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку №12А по вул. Тараса Бульби в м.Костопіль Рівненської області. Позивач є власником квартири №1 у спірному будинку, відповідачу на праві власності належить квартира №2 в цьому ж будинку.

Крім того, сторони є власниками суміжних земельних ділянок розташованих за адресою: Рівненська обл., м.Костопіль, вул.Т.Бульби,12А в складі: ділянка №1 площею 0,0367 га (кадастровий №:03:007:0702), за адресою: м.Костопіль, вул.Т.Бульби,12А/1, яка перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 23.10.2009 року серії ЯИ №065733 виданого на підставі рішення Костопільської міської ради від 16.04.2009 року №675; ділянка №2 площею 0,0391 га (кадастровий №:03:007:03712), за адресою: м.Костопіль, вул.Т.Бульби,12А/2, яка перебуває у власності ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 19.10.2006 року серії ЯГ №371907 виданого на підставі договору купівлі-продажу №3168 від 06.12.2005 року та рішення Костопільської міської ради від 18.08.2006 року №56.

З метою поліпшення житлових умов та зі згодою співвласника житлового будинку, що засвідчено письмовою заявою ОСОБА_1 від 14 березня 2011 року та нотаріально посвідченої заяви від 08 грудня 2011 року, відповідач ОСОБА_5 розпочав будівельні роботи по проведенню добудови та надбудови другого поверху суміжної частини житлового будинку та встановив паркан з фундаментом по спільній межі земельних ділянок.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про зобов'язання за власний рахунок провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок та привести добудову у відповідність до вимог п. 3.25*ДБН 360-92* "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", суд першої інстанції врахував добровільно дану позивачем письмову згоду на проведення добудови і надбудови другого поверху суміжної частини житлового будинку відповідачем, та виходив з того, що будівельні роботи розпочато й проведено відповідно до виготовленого та погодженого із компетентними органами проекту, а допущені відхилення від проекту капітального ремонту жодним чином не порушують права позивача.

Проте з такими висновками місцевого суду колегія суддів погодилися не може з наступних міркувань.

Згідно висновку експерта №40728/4_ЮШ судової будівельно-технічної експертизи від 23.09.2014 року, при проведенні досліджень експертом встановлено, що на спірній ділянці (спільна межа земельних ділянок) наявний заступ встановленого гр. ОСОБА_5 стаціонарного паркана з фундаментом на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1, площа заступу стаціонарного паркана становить 0,2 кв.м. периметр 11,93 м, площа заступу фундаменту стаціонарного паркана - 0,8 кв.м. периметр 15.12 м. Відповідно, для звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 необхідно демонтувати існуючу огорожу із профільного листового заліза, демонтувати бетонний фундамент під огорожу та провести засипку утвореної внаслідок демонтажу фундаменту траншеї ґрунтом та спланувати поверхню (а.с. 131-146).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектна документація на будівництво обєктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Абзацом 3 пункту 3.25* Державно-будівельних норм України (ДБН) 360-92** «Містобудування. Планування міських та сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатку 3.1.

Вищевказані норми ДБН не передбачають виключень щодо відступу 1 м від сусідньої земельної ділянки при забудові.

Відповідно до висновку експерта № 40728/4_ЮШ судової будівельно-технічної експертизи від 23.09.2014 року, реконструйована частина будинку житлового будинку, що належить ОСОБА_5, проходить по межі двох ділянок.

Згідно висновку експерта у додатковій судовій будівельно-технічній експертизі від 30 березня 2015 року №50206/3_ЮШ, проведення капітального ремонту житлового будинку з влаштуванням добудови і надбудови другого поверху по вул. Тараса Бульби, 12-а/2 в м. Костопіль Рівненської області не відповідає проекту, а саме: внутрішні розміри мають незначні відхилення, пов'язані із товщиною шару опорядження, зовнішні розміри мають незначні відхилення, пов'язані із товщиною шару опорядження, влаштований водостій здійснюється по двох ринвах замість чотирьох, примикання з боку двору виконано бітумною черепицею замість оцинкованої сталі. Сам проект на "Капітальний ремонт житлового будинку з влаштуванням добудови та надбудови другого поверху " передбачає влаштування добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних ділянок, що порушує вимоги п. 3.25* ДБН 360-92* "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень".

Таким чином, наведені обставини справи свідчать про те, що з боку відповідача має місце порушення вимог п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, а відтак і прав позивачки.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснено, що відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Проте, всупереч вимогам ст. 376 ЦК України, а також висновкам судово-будівельної експертизи, суд дійшов помилкового висновку про те, що порушення будівельних норм з боку відповідача не є істотними. Обставинами справи доведено протилежне: порушення є істотними і зачіпають охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких вона і звернулась до суду.

Відповідно до вимог ст. 152 ЖК України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відшкодування матеріальної шкоди, судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про зобовязання за власний рахунок провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок та приведення добудови у відповідність до вимог п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» і з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду від 3 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про зобовязання за власний рахунок провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по вул. Тараса Бульби, 12А в м.Костопіль та приведення добудови у відповідність до вимог п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Зобовязати ОСОБА_5 упродовж 30 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по вул. Тараса Бульби, 12А в м. Костопіль Рівненської області, які належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зобовязати ОСОБА_5 привести добудову у відповідність до вимог п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» .

В решті рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 5189(п»ять тисяч сто вісімдесят девять) гривень 5 копійок судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_7

Судді: підпис ОСОБА_10

підпис ОСОБА_11

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_7М