Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3496/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 34 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2017 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом та після його уточнення, просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі ПАТ «НАСК «Оранта») на його користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 17643 грн. 21 коп., яка складає різницю між фактичним розміром шкоди заподіяної його майну і страховим відшкодуванням та моральну шкоду у сумі 5000 грн., стягнути із ОСОБА_3 на його користь 510 грн. у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі франшизи по договору страхування та 5000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником автомобіля марки «ВАЗ 21112», реєстраційний номер НОМЕР_1.

13 лютого 2016 року з вини водія ОСОБА_3, котрий порушив Правила дорожнього руху і був притягнений до адміністративної відповідальності, його автомобіль отримав механічні ушкодження. Цивільна відповідальність власника наземного транспортного засобу застрахована на підставі полісу обов'язкового страхування і страховиком є ПАТ «НАСК «Оранта». Йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 25795 грн. 31 коп. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи загальний розмір матеріального збитку становить 43946 грн. 21 коп. Тому, із ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає стягненню різниця між виплаченим страховим відшкодуванням і заподіяними збитками, що складає 17 643 грн.21 коп.

Крім того, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування заподіяної моральної шкоди, тому просив стягнути також на його користь із ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_3 по 5000 грн. з кожного у відшкодування моральної шкоди, а із останнього, як винної особи ще також 510 грн. розміру франшизи по договору страхування. Судові витрати просив стягнути солідарно із обох відповідачів.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 500 грн. франшизи за договором страхування, 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 275 грн. 60 коп. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у стягненні з ПАТ «НАСК «Оранта» на його користь заподіяної матеріальної і моральної шкоди, судових витрат і витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. При прийнятті рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 25795 грн. 31 коп. посадові особи ПАТ «НАСК «Оранта» в порушення вимог закону не погоджували з ним розмір страхового відшкодування, відсутні будь-які документи, які підтверджують надання ним згоди на отримання страхового відшкодування у такому розмірі. Крім того, суд не звернув увагу ухвалюючи рішення про відмову у стягненні витрат на правову допомогу на наявність у справі документів, які підтверджують розмір вказаних судових витрат.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що внаслідок порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху під час керування автомобілем марки «Daewoo Nexiа», державний номерний знак НОМЕР_2, 13 лютого 2016 року на вулиці Пролісковій у м. Коростені при виїзді на головну дорогу Київ-Ковель, був пошкоджений автомобіль марки «ВАЗ 21112», державний номерний знак НОМЕР_3, який належить позивачу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» згідно із полісом №АЕ/3756567 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну складає 50 тисяч гривень, розмір франшизи становить 510 гривень (а.с. 9).

Згідно частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 25795 грн. 31 коп., що підтверджується копією платіжного доручення від 30 травня 2016 року (а.с. 12) і не заперечується сторонами. Розмір суми відшкодування встановлений внаслідок проведеного дослідження № АМ8306АО-31.03/5 РП№ 265 від 31.03.2016 ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» з урахуванням вимог Рішення Правління ПАТ «НАСК «Оранта» № 265 від 27 вересня 2011 року (а.с. 105-109).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції було призначено і проведено додаткову судову автотоварознавчу експертизу, за висновком якої, судовим експертом ОСОБА_4 встановлено розмір матеріального збитку 43946 грн. 21 коп., заподіяного позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля (а.с. 63-65).

Згідно рецензії Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені М.С. Бокаріуса від 04 квітня 2017 року, висновок додаткової судової автотоварознавчої експертизи, виконаний судовим експертом ОСОБА_4 не містить розрахунків ремонтно-відновлювальних робіт, розрахунків матеріалів, необхідних для проведення ремонтних робіт КТЗ, що суперечить вимогам пунктів 8.5.3 та 8.5.9. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Судовий експерт не застосував свої спеціальні знання для відповіді на поставлені судом питання, а лише переписав дані ремонту транспортного засобу з рахунків ремонтного підприємства, що суперечить вимогам абзацу 4 п.2.3. Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (а.с. 112-115).

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що висновок додаткової судової автотоварознавчої експертизи № 4227 від 21.10.2016 не може вважатися належним і допустимим доказом в розумінні положень статей 57, 58 ЦПК України і підлягає відхиленню у відповідності до статті 58 ЦПК України.

Клопотань щодо призначення судової повторної чи комісійної експертизи позивачем не заявлялось.

Таким чином, правових підстав для стягнення із ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 17643 грн. 21 коп. не вбачається.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В ухваленому рішенні суд першої інстанції правильно зазначив, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи,яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи,яка завдала шкоди. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи , яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди,свого обов'язку згідно зі ст.1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відтак, з огляду на вище зазначене, колегія суддів наголошує на тому, що позивач не позбавлений права звернутися із вимогою про повне відшкодування заподіяної шкоди до особи, яка її спричинила своїми неправомірними діями.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до вимог частини 1 статті 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Суд першої інстанції у своєму рішенні ухвалив частково задовольнити позов в частині відшкодування моральної шкоди і стягнув її із відповідача ОСОБА_3 в розмірі 2000 грн. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом враховано характер та обсяг душевних страждань позивача, витрати на відновлення автомобіля, зміни в організації його життя і зусилля, які довелося ОСОБА_2 докладати для відновлення попереднього стану і вірно визначено розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди, який підлягає стягненню лише із відповідача ОСОБА_3, оскільки докази заподіяння шкоди життю та здоров'ю позивача відсутні, підстав для стягнення моральної шкоди із ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі положень пункту 9.3. статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилається ОСОБА_2, немає.

Частиною 1 статті 56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Згідно із ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір таких витрат встановлений законом.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як видно із матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу та акт виконаних робіт (а.с.52-53. 85-87). Однак, будь-яких документів, що підтверджують сплату адвокату зазначеної у розрахунку та акті суми гонорару позивачем не надано.

Не підлягають стягненню на користь позивача і витрати понесені ним в сумі 650 грн. на складання звіту № 17 про визначення матеріального збитку, оскільки проведене досудове дослідження не є судовою експертизою, яка була призначена в ході розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що висновок додаткової судової автотоварознавчої експертизи № 4227 від 21.10.2016 не може вважатися належним і допустимим доказом, то правових підстав для стягнення витрат, пов'язаних із її проведенням немає.

Суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України стягнув на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянти посилаються на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня надрання нею законної сили.

Головуючий Судді: