Справа № 415/1656/16-ц
Провадження № 2/415/35/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.01.17 р. Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Бойко С.Л.

при секретарі Тимофієвої О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ сумісно набутого майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, в якій вказав, що 26.03.2004 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, 09.03.2016 року шлюб розірвано.

За період шлюбу вони разом придбали наступне майно: горний велосіпед вартістю 1000грн.; сінтезатор 1200грн.; комод- 1000грн.; мікрохвольову піч 2000грн.; ноутбук-2000грн.; діван -650грн.; утюг Скарлет-350грн., а всього на суму 7300грн. Дане майно знаходиться у відповідача. Крім того, відповідач забрала кошти, виручені від продажу автомобіля в сумі 45000грн., які зберігалися на банківсьих рахунках на імя відповідача. Просить суд виділити позивачу міні діван віртістю 650грн., інше майно залишити відповідачу. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію різниці вартості майна у сумі 6650грн., стягнути з відповідача на його користь ? частину коштів, що зберігалися на банківських рахунках в сумі 42413,51грн.

В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі на підставах викладених в позовній заяві, при цьому уточнив, що позивач відмовляється від виділення йому міні дівану, так як даний діван був предметом розділу під час розгляду справи за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ сумісно набутого майна подружжя, по якому поставлено рішення 24.03.2016р. Наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, та суду пояснила, що велосипед, який є ні яким горним та сінтезатор було придбано для сина і знаходяться у його користуванні, комод та мікрохвильова піч належать її батькам і були надані її сімї у тимчасове користування. Ноутбук, діван та утюг було вже поділено при розгляді справи 24.03.2016р. за її позовом до позивача про поділ майна. Дійсно в 2012році вона разом з колишнім чоловіком продали їх сумісний автомобіль, кошти вони поклали на її імя в банк на дипозитний рахунок, коли закінчилася дія договору вони зняли кошти та повторно поклали на дипозитний рахунок, срок дії якого закінчився в жовтні 2013року. На той час вона проживала однією сімєю з позивачем, і кошти вони витратили разом. Позовні вимоги не визнала в повному обсязі, так як вони не обґрунтовані та не підтверджені доказами.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та надав пояснення, аналогічні поясненням віоповідача. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до наступного.

Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 269.03.2004року до 09.03.2016року ( рішення Лисичанського міського суду.)( а.с. 26).

Позивач посилається у своїй позовній заяві, що під час шлюбу подружжям було придбано наступне майно: велосіпед вартістю 1000грн.; сінтезатор 1200грн.; комод- 1000грн.; мікрохвольову піч 2000грн.; ноутбук-2000грн.; діван -650грн.; утюг Скарлет-350грн., а всього на суму 7300грн. Дане майно знаходиться у відповідача. Крім того відповідач забрала кошти, виручені від продажу автомобіля в сумі 45000 грн., які зберігалися на банківських рахунках на імя відповідача.

Згідно з ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не визнала позовні вимоги позивача посилаючись на те, що велосіпед не є гірничим, а звичайним велосіпедом і від був придбаний для дитини, також сінтезатор був придбаний для дитини і є у користуванні дитини, мікрохвильова піч та комод були надані батьками відповідачки для тимчасового користування її сімї, ноутбук та диван були предметами розділу при розгляді справи за її позовом до позивача, по якому Лисичанський суд прийняв рішення 24.03.2016року і при розгляді справи позивач не заявив зустрічний позов про розділ іншого майна.

Позивач не надав суду переконлевих доказів, що саме при сумісному проживанні ним та відповідачем було придбано майно, яке він вказав у своїй позивній заяві, як сумісно нажите майно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила, що дійсно камод та мікрохвильова піч є її власністю і вона передала в тимчасове користування сімї дочки дані предмети.

Таким чином позивач не надав переконливих доказів суду що предмети, на які він вказує як обєкти розділу майна дійсно були придбані під час шлюбу, їх оцінку згідно до висновку експертизи, документальні підтвердження.

Як вбачається з виписки по депозитному рахунку № 54 за період з 06.02.2012року по 07.08.2012року, який належав ОСОБА_2, 06.02.2012року на дипозитний рахунок було покладенно суму грошей в розмірі 47568,24грн. (а.с.51).

Відповідно до розпечатки банку з даного рахунку періодично знімалися кошти і 06.08.2012року було знято суму 36438,02грн.

Як вбачається з виписки по депозитному рахунку № 65 за період з 17.04.2013року по 18.10.2013року, який належав ОСОБА_2, 17.04.2013року на депозитний рахунок було покладенно суму грошей в розмірі 37258,79грн. (а.с.52).

Відповідно до розпечатки банку з даного рахунку періодично знімалися кошти і 17.10.2013року було знято суму 26108,02грн.

Як вбачається з рішення Лисичанського міського суду від 09.03.2016року, шлюб між сторонами було розірвано 09.03.2016року, таким чином сторонни проживали разом до вказаної дати та вели сумісне господарство.

Позивачем не надано до суду доказів, що між ним та відповідачем були припинені шлюбні відносини до розірвання шлюбу.

Суд не може взяти до уваги показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 які в своїх поясненнях пояснили, що позивачу нічого не було відомо про те, що відповідачка самостійно зняла кошти із депозитного рахунку і ними самостійно розпорядилася, так як дані пояснення суперечать матеріалам справи.

Таким чином позивачем не надано суду належних і допустимих доказів щодо майна, на яке він вказує, як на об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, було придбане сторонами за спільні кошти подружжя.

У зв`язку з викладеним суд, враховуючи встановлені обставини та відповідні ним спірні правовідносини, вважає позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.3,10,60ЦПК України, ст. 60,70 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ сумісно набутого майна подружжя відмовити за необгрунтованісю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча-суддя: ОСОБА_8