06.02.2017 227/4080/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Здоровиці О.В.

при секретарі Сисенко Ю.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 (Відповідач 1), ОСОБА_4 (Відповідач 2) і просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом та законом:

на 1/5 частину квартири за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 125,80 кв.м., житловою площею 69,0 кв.м., яка залишилась після смерті її матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5

та

на 1/5 частину квартири за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 125,80 кв.м., житловою площею 69,0 кв.м., яка залишилась після смерті її сина ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

В ході судовому засідання за клопотанням представника позивача - ОСОБА_1 ухвалою суду від 24.11.2016 року до участі у справі був залучений співвідповідач - ОСОБА_5.

Обґрунтовуючи позов позивачка зазначала, що після смерті матері та її сина відкрилася спадщина. В установлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті матері та свого сина. Нотаріусом були відкриті спадкові справи. Але, оформити свої спадкові права після смерті матері та сина вона не змогла. Крім того, на теперішній час отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право власності в порядку спадкування вона також не має можливості, так як Перша Харцизька державна нотаріальна контора, де відкрито спадкові справи, за новим місцем перереєстрації фактично не працює та архів нотаріальних документів вказаної контори залишився у м.Харцизьку і доступ до нього на теперішній час відсутній. Звернутися до іншого нотаріуса за межами окупованої території вона також не може, так як спадкові справи відкрито саме в Першій Харцизькій державній нотаріальній конторі, що підтверджується листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, отримати свідоцтво про право на спадщину вона може лише після закінчення АТО або в судовому порядку. Тому, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/5 частину квартири своєї матері ОСОБА_6 та за законом на 1/5 частину квартири свого сина ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 24.11.2016 року у справу залучено в якості співвідповідача ОСОБА_5, яка є рідною донькою померлого ОСОБА_7.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. На питання суду пояснив, що померла ОСОБА_6 є матір'ю позивача, а ОСОБА_7 є її рідним сином. Батько позивачки - ОСОБА_9 помер ще 1979 році. У батьків позивачка була єдиною донькою. Мати позивачки за життя склала заповіт, в якому заповідала своє майно, в тому числі і 1/5 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 позивачу. Після смерті матері позивачка звернулась в 6-місячний термін до Першої Харцизької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері і вказану заяву не відкликала. Після смерті матері, в тому ж 2009 році помер син позивачки - ОСОБА_7, який також мав у володінні 1/5 частину вищевказаної квартири. Після смерті сина позивачка також звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті сина. Також зазначив, що ОСОБА_7 на момент смерті був розлучений і мав єдину неповнолітню доньку ОСОБА_5. Після смерті матері і сина позивачка не отримувала свідоцтв про право на спадщину, так як була вбита горем, а потім з 2014 року вона не має можливості цього зробити, внаслідок проведення на території Донецької області анти терористичної операції. На теперішній час позивач не має в повній мірі розпоряджатися своїм майном, так як не має правовстановлюючих документів на частки квартири, які перейшли їй в порядку спадкування після смерті її матері та сина. Тому вона звернулась до суду і просить задовольнити її позов в повному обсязі.

Відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, представник відповідачів - ОСОБА_10 в судове засідання не з»явились. Про час і місце розгляду справи належним чином були повідомлені. Згідно заяв останніх (а.с.59,61,39-40) вбачається, що вони просили розглядати справу без їх участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові заяви відповідачів, матеріали справи судом встановлено таке.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6.

Материнство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_2 від 28.12.1948 року (а.с.8), свідоцтвом про укладення шлюбу від 10.04.1971 року (а.с.7).

Факт смерті ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.02.2009 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина і Першою Харцизькою державною нотаріальною конторою 12.08.2009 року заведена спадкова справа, яка зареєстрована у спадковому реєстрі під № 47672106, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 46095116 від 09.12.2016 року, яка видана приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу - Молодняк О.В. (а.с.50-51).

За життя, 01 червня 2006 року ОСОБА_6 склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу - Старко О.П. та зареєстровано в спадковому реєстрі за № 1287, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 46095125 від 09.12.2016 року, яка видана приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу - Молодняк О.В. (а.с.52).

Зі змісту вищевказаного заповіту, оригінал якого був оглянутий судом і засвідченої з нього копії, що мається в матеріалах справи (а.с.10) вбачається, що ОСОБА_6 01 червня 2006 року на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що всі права та обов»язки, які належать їй на момент складання заповіту, а також ті права та обов»язки на 1/5 (одну п»яту) частину квартири АДРЕСА_1 вона заповідала ОСОБА_2.

Належність ОСОБА_6 1/5 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 18.04.2006 року, яке видано Харцизькою міською радою, серія НОМЕР_2 (а.с.17) та витягом Харцизького БТІ № 10426925 від 18.04.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серія СВУ № 161828 (а.с.17 зворотній бік).

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

В судовому засіданні з пояснень представника позивача - ОСОБА_1 судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 її донька - позивачка у справі, в установлений законом строк прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 шляхом звернення з письмовою заявою до Першої Харцизької державної нотаріальної контори і не відмовлялась від спадщини, яка відкрилась у вигляді 1/5 частини квартири за адресою АДРЕСА_1. Також представник позивача зазначав, що у ОСОБА_6 інших спадкоємців першої черги не було, так як батьки останньої померли, інших дітей крім ОСОБА_2 у останньої не було, а її чоловік ОСОБА_9 помер ще в 1979 році, що підтверджується копією свідоцтва про смерть останнього від 19.11.1979 року (а.с.--). З пояснень представника позивача також встановлено, що ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини після смерті матері не відкликала.

З копії домової книги за адресою АДРЕСА_1(а.с.18) вбачається, що ОСОБА_6 була зареєстрована за вказаної адресою і на момент смерті за вказаною адресою з нею також були зареєстровані у вказаній квартирі ОСОБА_2 (донька останньої), ОСОБА_3(зять), ОСОБА_4(онук) та ОСОБА_7(онук).

З пояснень представника позивача судом також встановлено, що спадкоємців, які б мали право на обов»язкову частку спадщини, відповідно до ст.1241 ЦК України, не має.

Вказані пояснення представника позивача відповідачами у справі не оспорювались.

Заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_6 інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 46095116 від 09.12.2016 року, яка видана приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу - Молодняк О.В. (а.с.50-51).

Крім того, звернення ОСОБА_2 до нотаріальної контори підтверджується копією запиту нотаріуса Першої Харцизької державної нотаріальної контори - Нагорняк Т.А. від 12.08.2009 року до начальника БТІ м.Харцизьк, зі змісту якого вбачається, що нотаріус звертався з вказаним запитом до БТІ у зв»язку з відкриттям спадщини на майно померлої ОСОБА_6 і просив видати спадкоємцю - саме ОСОБА_2 витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно - 1/5 частину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач є законним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6.

Що стосується визнання права власності в порядку спадкування на 1/5 частину квартири, що залишилась після смерті сина - ОСОБА_7, то судом встановлено таке.

Свідоцтвом про народження від 19.11.1971 року, серія НОМЕР_3 (а.с.13) підтверджується, що батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 20.04.2004 року, серія НОМЕР_4 (а.с.41) вбачається, що ОСОБА_7 був одружений з ОСОБА_15, але вказаний шлю був розірваний 24.03.2004 року.

Свідоцтвом про народження від 04.11.1997 року, серія НОМЕР_5(а.с.42) підтверджується, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 і батьком останньої є ОСОБА_7.

Свідоцтво про смерть від 10.07.2009 року, серія НОМЕР_6 (а.с.14) свідчить про те, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

Копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 18.04.2006 року, яке видано Харцизькою міською радою, серія НОМЕР_2 (а.с.17) та витягом Харцизького БТІ № 10426925 від 18.04.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серія СВУ № 161828 (а.с.17 зворотній бік) підтверджується, що ОСОБА_7 за життя володів 1/5 частини квартири за адресою АДРЕСА_1.

Таким, чином судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частини квартири за адресою АДРЕСА_1.

У першу чергу право на спадкування за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні з пояснень представника позивача - ОСОБА_1 встановлено, що після смерті ОСОБА_7 його мати - позивачка у справі, в установлений законом строк прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 шляхом звернення з письмовою заявою до Першої Харцизької державної нотаріальної контори і не відмовлялась від спадщини, яка відкрилась у вигляді 1/5 частини квартири за адресою АДРЕСА_1. Батько ОСОБА_7 з заявою до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті останнього не звертався.

Вказані пояснення відповідачами у справі не оспорювались.

Заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_7 інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 46095213 від 09.12.2016 року, яка видана приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу - Молодняк О.В. (а.с.53).

Звернення ОСОБА_2 до нотаріальної контори після смерті свого сина ОСОБА_7 підтверджується копією запиту нотаріуса Першої Харцизької державної нотаріальної контори - Нагорняк Т.А. від 25.12.2009 року до начальника БТІ м.Харцизьк, зі змісту якого вбачається, що нотаріус звертався з вказаним запитом до БТІ у зв»язку з відкриттям спадщини на майно померлого ОСОБА_7 і просив видати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно - 1/5 частину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 саме ОСОБА_2.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач є законним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого сина - ОСОБА_7.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що на момент смерті ОСОБА_7 у останнього була неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка відповідно до ст.1268 ЦК України, є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті свого батька, тобто остання також є законним спадкоємцем після смерті свого батька, яка прийняла спадщину.

Таким чином, судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7, які прийняли спадщину були його мати - ОСОБА_2 та його неповнолітня донька - ОСОБА_5.

Вирішуючи вказану справу, суд зазначає, що до спірних спадкових правовідносин підлягають застосуванню норми книги шостої ЦК України «Спадкове право».

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 ст. 1269, частина 1 ст. 1270 ЦК).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»), тобто по цій справі свідоцтво про право на спадщину позивач мала отримати після 01 грудня 2014 року.

Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно пояснень представника позивача, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину після смерті матері та сина вона не отримувала, так як була вбита горем, а в подальшому не змогла отримати свідоцтва про право на спадщину, так як на території міста Харцизьк, де розташована Першої Харцизької державної нотаріальної контори, проводиться антитерористична операція.

Зазначені пояснення представника позивача підтверджуються:

витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 46095116 від 09.12.2016 року, згідно якого по спадковій справі 47672106, яка заведена 12.08.2009 року Першою Харцизькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 51);

витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 46095213 від 09.12.2016 року, згідно якого по спадковій справі , яка заведена 25.12.2009 року Першою Харцизькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_7, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.53);

розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», згідно якого місто Харцизьк Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;

наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року № 247/7 « Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області», згідно якого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» та зважаючи на те, що на території окремих населених пунктів Донецької області територіальні органи та установи юстиції тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в.о. начальника Головного управління юстиції у Донецькій області Гаркуші О.І. наказано визначити перелік та забезпечити переміщення територіальних органів та установ юстиції Донецької області, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі; забезпечити внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо переміщених територіальних органів та установ юстиції Донецької області;

наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 18.11.2014 року №69/2 «Про переміщення Головного та територіальних управлінь юстиції, відділів державної виконавчої служби, відділів державної реєстрації актів цивільного стану, державних нотаріальних контор», згідно якого Перша Харцизька державна нотаріальна контора перереєстрована за адресою: Донецька область, м. Добропілля, провул.Радянський, 6;

листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 04.10.2016 року № Ч-363-2511, згідно якого Перша Харцизька державна нотаріальна контора фактично за адресою Донецька обл., м. Добропілля, провул.Радянський, 6, не перемістилася та не здійснює свою нотаріальну діяльність, нотаріусів звільнено у зв'язку із відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з установою; архів нотаріальних документів Першої Харцизької державної нотаріальної контори залишився у м. Харцизьк і доступ до нього на цей час відсутній (а.с.24).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженогонаказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим.

Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тобто, матеріалами справи доведено, що починаючи з 01 грудня 2014 року і до теперішнього часу, на протязі більш, ніж півтора року, позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява № 33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40).

У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України» Європейський Суду зазначив: «Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії" [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року) (п. 1);…. перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (2). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (п. 3)».

На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися частками квартири, що входять до спадкового майна та належаить їй в порядку спадкування з 01 червня 2014 року, відсутні. Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області антитерористичної операції позивач вже більш, ніж півтора роки з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 04.10.2016 року № Ч-363-2511 позивача повідомлено, що документи з тимчасово неконтрольованої території не вивезені, а тому видати свідоцтво про право на спадщину Першою Харцизькою державною нотаріальною конторою на теперішній час не є можливим (а.с.24-25).

Антитерористичну операцію розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.

Тобто, антитерористична операція на території Донецької області триває вже більше двох років і строки її закінчення є непередбачуваними, не виключено, що вона буде проводитися ще тривалий час.

Враховуючи, що Перша Харцизька державна нотаріальна контора, яка має видати позивачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріальну діяльність в теперішній час фактично не здійснює і коли вона відновить свою роботу не відомо, суд вважає, що зазначений лист Головного територіального управління юстиції у Донецькій області фактично є відмовою в оформленні права позивача на спадщину. Цим же листом позивачу було роз'яснено право звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування (а.с. 24-25).

За таких обставин суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду.

Перевіривши відповідно до статті 69 Закону України «Про нотаріат» факт смерті спадкодавців ОСОБА_6, ОСОБА_7, наявність заповітів, час і місце відкриття спадщини після їх смерті, наявність підстав для закликання до спадкоємства позивача, встановивши відсутність осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_6, та наявність осіб, які фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7, склад спадкового майна, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7 на їх частки в квартирі за адресою АДРЕСА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на майно, що належало її матері - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме право власності на 1/5 частку чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 підлягає повному задоволенню.

Що стосується вимог позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на майно, що належало її сину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, а саме право власності на 1/5 частку чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, то вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_7 його спадкоємцями за законом першої черги, якій прийняли спадщину є його мати - позивачка по справі та його донька - ОСОБА_5, яка на момент смерті батька була неповнолітньої і згідно ст.1268 ЦК України є такою, що фактично прийняла спадщину після свого батька.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідно до ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, суд приходить до висновку, що позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, після смерті свого сина ОСОБА_7, який мав у володінні 1/5 частки квартири за адресою АДРЕСА_1, має право на ? частки спадкового майна, що залишилось після його смерті.

Тобто, позивачка має право на 1/10 частину чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності її сину - ОСОБА_7.

Право на іншу 1/10 частину чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності- ОСОБА_7, має його донька - ОСОБА_5, яка будучі неповнолітньою на момент смерті батька, є спадкоємцем після його смерті, як така, що фактично прийняла спадщину.

Керуючись ст.ст 10, 11, 60, 212-216, 223 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою м.Красноуфімськ Свердловської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7, право власності в порядку спадкування за заповітом на майно, що належало її матері - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме право власності на 1/5 частку чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 125,8 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м..

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою м.Красноуфімськ Свердловської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7, право власності в порядку спадкування за законом на майно, що належало її сину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, а саме право власності на 1/10 частку чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 125,8 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м..

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст..331 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 31 січня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 06 лютого 2017 року

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В.Здоровиця