Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1450/16-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 50 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом і просила стягнути аліменти з відповідача на своє утримання. В обгрунтування зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 21.02.2015 року, однак останній пішов з сім'ї, проживає окремо, в добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання їхнього спільного сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, чим ставить її в скрутне матеріальне становище, оскільки вона крім соціальних виплат по догляду за дитиною до трьох років, не має інших доходів, у зв'язку з чим просить суд стягувати з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, починаючи з 17.02.2016 року до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 17.11.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів на утримання дружини ОСОБА_2 щомісячно починаючи з 17.02.2016 року до досягнення дитиною 3-річного віку. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. На підтвердження доводів поданої скарги, зазначає що суд не врахував того, що апелянт постійно надає матеріальну допомогу на утримання спільного з позивачкою сина та сплачує аліменти в розмірі 1/4 всіх видів своїх доходів на його утримання, що становить 2 100 грн., несе додаткові витрати по сплаті кредиту в сумі 1700,00 грн. та лікування батьків близько 2000,00 грн., а тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивача. Вважає, що судом безпідставно не застосовано ст.ст. 75, 76, 83 СК України. Апелянт зазначає, що позивач отримала допомогу при народженні дитини в розмірі 10 320 грн., яку використала на свої особисті потреби, а не потреби дитини. Також, вона щомісячно отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення 3-х років в розмірі 860 грн., яку використовує не за призначенням.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач заперечує у задоволенні скарги і пояснила, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому не має джерела доходів. Вважає, що суд врахував всі обставини, зазначені відповідачем, при визначенні розміру аліментів.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 21.02.2015 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №328 (а.с.3).

Від спільного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4)

ОСОБА_2 на час звернення до суду з вказаним позовом знаходилася у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку.

Згідно із ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є військовослужбовцем і отримує грошове забезпечення в розмірі 8472,1 грн., а тому має можливість надавати допомогу дружині до досягнення дитиною трирічного віку.

При визначенні розміру аліментів судом, з урахуванням вимог ч.1 ст.182 СК України, враховано витрати, які несе відповідач по сплаті аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини його заробітку, що становить 2118,03 грн., а також витрат на проведення операції його батька - ОСОБА_5.

Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження інших додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який працює (а.с.61) і не є непрацездатним у розумінні ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також потребу вищевказаних осіб у таких витратах, необхідність лікування відповідача та розмір витрат на нього.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3 про отримання позивачем одноразової допомоги при народженні та щомісячної допомоги в сумі 860 грн., оскільки зазначені виплати надаються на дитину і не враховуються згідно ч.4 ст.84 СК України.

Також, не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин у зв'язку із незначним періодом часу спільного проживання сторін норми ст.ст.75, 76, 83 СК України, на які посилається відповідач, як такі, що регулюють відносини між подружжям у разі непрацездатності одного з них.

Таким чином, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів належним чином врахував матеріальний стан платника аліментів, понесені ним витрати на лікування батька та утримання неповнолітньої дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення, та правильно визначив розмір аліментів в 1/6 частині від його заробітку (доходу). Враховуючи наведене, після відрахувань аліментів на дитину та дружину, які разом не перевищують 50% заробітку, відповідач матиме дохід у розмірі біля 5000 грн., що у тричі перевищує мінімальний прожитковий мінімуму для працездатних осіб та дозволяє проводити інші додаткові витрати, в т.ч. і на погашення кредиту, а тому підстави для зменшення розміру аліментів, визначених судом немає.

Крім того, апелянт не позбавлений права звернутися в загальному порядку з вимогою про зменшення розміру аліментів в разі зміни його матеріального або сімейного стану.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: