Справа №: 398/1381/17
провадження №: 2/398/1732/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" вересня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.,

при секретарі - Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

19.04.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 26.01.2011 року у розмірі 22740,59 грн. та судовий збір в сумі 1600,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 26.01.2011 року був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим станом на 28.02.2017 року має заборгованість 22 740,59 грн., яка складається з наступного:

- 1 296,70 грн. заборгованість за кредитом,

- 16 884,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 3 000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 1 059,08 грн. штраф (процентна складова).

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Представник позивача та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В п. 3 позову позивач вказав, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. Крім того надав пояснення, в яких зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.01.2011р. відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладання договору здійснюється за принципом укладення між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https//client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заяві про приєднання, а також в Анкеті-заяві зазначено: «Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку».

Стосовно узгодження істотних умов, зазначає, що з наданої до суду копії анкети-заяви від 26.01.2011 року вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе та з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив свою згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім'я кредитку Універсальна, про що свідчить відповідна відмітка на Анкеті-заяві та особистий підпис. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується Умовами та Правилами надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, яка підписана Позичальником та з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також - тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Стосовно зміни розміру відсоткової ставки, то розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2.5 % в місяць або 30 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, а саме 01.09.2014 року встановлена у розмірі 34,80 % та 01.04.2015 року встановлена у розмірі 43,20 %, що підтверджується наказами банку СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року та СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року, які додаються. Необхідно зазначити, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 року та 15.03.2015 року, але заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило.

Стосовно одночасного нарахування штрафу та пені, зазначає, що згідно ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а тому заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.Штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового з зобовязання за кожен день прострочення виконання. Застосування банком в кредитному договорі та штрафу, та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний.

Стосовно строку позовної давності, то відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідно до правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк пере випущеної картки до останнього дня 04.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 12.04.2017 року до спливу строку позовної давності. Також необхідно звернути увагу, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором. Враховуючи вищевикладене, просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність в якій зазначив, що позов не визнає та під час ухвалення рішення просить врахувати письмові заперечення та строк позовної давності. В своїх заперечення зазначає, що дійсно, 26 січня 2011 року ним в приміщенні банку була заповнена анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Як вбачається з заповненої анкети-заяви, він погодився з тим, що вона разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг; він ознайомився і згодний з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Згідно з цим договором банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Втім, вважає, що факт заповнення анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не свідчить про укладення ним з позивачем договору приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України. Підписана ним анкета-заява свідчить лише про його намір отримати кредит у банку у вигляді кредитного ліміту на картку та не містить істотних умов договору, зокрема, щодо предмета договору, розміру кредитного ліміту, порядку і строків його погашення тощо. Посилання в анкеті-заяві на приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг також не можна вважати укладенням з ним договору приєднання, оскільки банком не надано доказів того, що саме ті Умови і Правила надання банківських послуг, які ним додано до позовної заяви, були надані відповідачеві для ознайомлення та узгодження. За викладених обставин кредитний договір не можна вважати укладеним, а посилання банку на нього в обґрунтування заявлених позовних вимог не можуть прийматися до уваги. Крім того, зазначає, що за вищезазначеним договором банком одночасно нарахована пеня і штрафи, що відповідно до ст. 549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Згідно з договором від 26 січня 2011 року, банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З наданого Позивачем рахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року банк змінив процентну ставку за користування кредитом, з 30,00% до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року з 34,80% до 43,20%, що на 13,20% вище, ніж передбачено за кредитним договором від 26 січня 2011 року. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженою постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007р. Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Згідно з ч. З ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом всього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної станки не може бути збільшено. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правової позиції ВСУ від 30.11.2016р. у справі № 6-82цс16 боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресату під розписку. Він ніякого листа щодо зміни процентної ставки не отримував. На підставі викладеного вважає, що підвищення процентної ставки з 30,00% до 43,20% в односторонньому порядку є неправомірним.

Також зважає, що позовні вимоги банку у частині стягнення з нього пені та штрафів за порушення виконання грошового зобовязання не можуть бути задоволені також з огляду на пропуск встановленого законом строку позовної давності. Пунктом 1 ч. 2 статті 258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України). З наданого Позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сплата коштів на повернення кредиту здійснювалася ним нерегулярно. Остання здійснена сплата датована 21 серпня 2014 року, коли ним, здійснена операція з поповнення картрахунку на суму 500 грн. Таким чином 21 серпня 2014 року у відповідності до ст. 264 ЦК України відбулося переривання строку позовної давності за вимогою Банку про неустойки, а його перебіг розпочався заново з 22.08.2014р. та сплив 21.08.2015р.

Таким чином ОСОБА_2 вправі був звернутися до суду з позовом про стягнення з нього неустойки у строк до 21 серпня 2015 року, чого, втім, не зробив, пропустивши таким чином встановлений законом спеціальний строк позовної давності. А тому просить відмовити в задоволенні позову.

Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність не явившихся осіб та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і приписами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як убачається із анкети - заяви ОСОБА_1 від 26.01.2011 року, то вона містить пункт наступного змісту: «Я ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення у письмовому вигляді Я згодний з тим, що ця заява, разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг» (а.с.6).

Таким чином, під час укладення договору б/н від 26.01.2011 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. З врахуванням наведеного, вказаний вище кредитний договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг.

Позичальникові були запропоновані саме такі умови кредитного договору і відповідач з ними погодився шляхом підписання відповідної заяви позичальника.

Отже, доведеним є факт, що 26.01.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умови сплати 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6 - 31). А тому доводи відповідача, що кредитний договір не можна вважати укладеним є безпідставними.

Зокрема, судом встановлено, що пунктом 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, ОСОБА_2 здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну карту. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт надає Банку право у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Також пункт 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою Клієнта стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Таким чином, рішення про розмір кредитного ліміту банк приймає вже після підписання заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Зокрема, з витягу з тарифів обслуговування кредитних карт також зазначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, в звязку з чим банк буде вимушений звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Кредитору забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника.

Як розяснено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст.1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, які є складовою кредитного договору, укладеного між сторонами, розмір винагороди за послуги банку, є невідємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими Умовами (п.1.1.1.91). Винагорода банку сума зобовязань держателя платіжної картки з оплати установлених банком тарифів, в тому числі процентів за користування кредитом (п.1.1.1.17).

Крім того, банк має право проводити зміни тарифів а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням, без попереднього повідомлення клієнта (п.1.1.3.2.3 Умов та Правил).

Згідно п. 1.1.3.2.9 Умов та Правил, банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активації додаткових послуг, контактних даних, Умов та Правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості по кредиту, про акції, що проводяться банком тощо) встановлювати контакт з клієнтом, використовуючи різні канали звязку: направлення SMS-повідомлень на мобільний телефон клієнта; авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-паролю; поштовий лист; телеграма; повідомлення по електронній пошті; повідомлення в банкоматах та терміналах самообслуговування; друкувати на чеках терміналів; інші засоби комунікації .

Крім того, клієнт банку зобовязаний отримувати виписки про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картрахунку (п.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг).

Згідно п. 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов'язується звернутись до банку для розірвання договору та погасити заборгованість, що виникла перед банком, в тому числі заборгованість, що утворилась протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю.

Отже, з огляду на умови даного кредитного договору, укладеного між сторонами, можна дійти висновку, що сторони погодили змінюваний тип процентної ставки за користування кредитом та порядок повідомлення позичальника про її зміну. При цьому ОСОБА_1, підписавши Анкету-заяву, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та порядком його зміни.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Представником позивача, до пояснення (а.с. 59 -71) долучені витяги з програмного комплексу про направлення SMS - повідомлень про підвищення процентної ставки за кредитом на номер телефону клієнта та накази банку про зміну тарифів банку, а також виписка по рахунку (а.с.74-94).

Так, згідно наказів Дирекції банку №СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року про зміну тарифів банку у звязку із зміною ринкової ситуації, збільшення процентної щомісячної ставки відбулось до 2,90% ( 34,80% річних) з 01 вересня 2014 року та №СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року про зміну тарифів банку у звязку із зміною ринкової ситуації, процентна щомісячна ставка була збільшена до 3,60 % (43,20 % річних) з 01 квітня 2015 року ( а.с. 74 --87).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у відповідності до даних наказів з часу укладення договору відповідачу до сплати нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки 30,00 % річних, з 01 вересня 2014 року - 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 43,20% річних, в результаті розмір заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 28 лютого 2017 року становить 16 884,81 грн. (а.с.4-5).

Банк виконав умови договору та завчасно за 15 днів проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту шляхом направлення SMS повідомлень на номер клієнта, про що свідчать копії витягів про їх відправлення від 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року (а.с. 88 - 89). В свою чергу, відповідач свій обовязок з отримання виписок про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картрахунку не виконав (п.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг), а також не предявив вимоги банку щодо незгоди з підвищенням процентної ставки та розірвання кредитного договору.

Отже, враховуючи викладене, збільшення розміру процентної ставки ПАТ КБ «Приватбанк» відбулось у строки та спосіб, що передбачені кредитним договором.

Таким чином, підстав вважати незаконним нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідачу за підвищеними ставками у справі не вбачається, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 16 884,81 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою.

За змістом з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Таким чином, з позовної заяви вбачається, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином, в результаті чого станом на станом на 28.02.2017 року має заборгованість 22 740,59 грн., яка складається з наступного:

- 1 296,70 грн. заборгованість за кредитом,

- 16 884,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 3 000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 1 059,08 грн. штраф (процентна складова).

Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд виходить із розрахунку, наданого банком, разом із тим, встановлено, що банком у розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за вищезазначеним договором одночасно нарахована пеня і штрафи, що відповідно до ст.549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Оскільки за порушення строків виконання грошового зобовязання за кредитним договором даним рішенням стягується пеня, як вид цивільно-правової відповідальності, то в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити.

При цьому суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Тобто з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 1100 грн. за період з 29 квітня 2016 року до 28 лютого 2017 року.

Суд вважає, що строк позовної давності по іншим вимогам не було пропущено, адже останній самостійний платіж було здійснено ОСОБА_1 21.08.2014 року, про що він зазначив в своїх запереченнях, а також підтверджується розрахунком заборгованості, а з позовом банк звернувся до суду 19.04.2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного суд стягує з відповідача на користь позивача - 1296,70 грн. заборгованість за кредитом; 16 884,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також пеню в розмірі 1100 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 356,62 грн.

Керуючись ст., ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН:НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 26.01.2011 року в загальній сумі 19 281,51 грн., яка складається з наступного: 1 296,70 грн. заборгованість за кредитом, 16 884,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом заборгованість за пенею 1100,00 грн.

В частині вимог щодо стягнення штрафу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН:НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" 1356,62 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: