Справа № 648/4726/16-ц
Провадження № 2/648/136/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року с.м.т. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

Головуючого судді - Бугрименка В.В.

секретаря - Когут Є.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Царюченка О.В., Коленко О.С.

третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_5, про визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним

ВСТАНОВИВ

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 2002 року ОСОБА_1 являться власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Рішеннями селищної ради №219 від 25 вересня 2007 року та №417 від 5 грудня 2008 року надано згоду на передачу у власність позивача земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за вказаною адресою та затверджено акт відведення та встановлення меж між ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. В 2010 році нумерацію будинку позивача змінено на АДРЕСА_1. ОСОБА_5 являється власником суміжної земельної ділянки АДРЕСА_3. Під час виготовлення в 2015 році технічної документації із землеустрою було виявлено, що площа земельної ділянки позивача зменшилась на 23 кв.м.. Вважає, що таке зменшення сталося внаслідок безпідставного вилучення земельної ділянки у позивача на користь ОСОБА_5 під час встановлення меж між їх земельними ділянками. Враховуючи, що позивач не була обізнаною про прийняття рішення селищною радою, про його наявність дізналася лише в 2016 році, згоди на вилучення у неї земельної ділянки не надавала, просила з врахуванням уточнених позовних вимог визнати рішення селищної ради №417 від 5 грудня 2008 року недійсним.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві.

Представники селищної ради позов не визнали, вважали його безпідставним, оскільки оскаржуваним рішенням земельна ділянка у позивача не вилучалася. Твердження про такий факт є голослівним, оскільки у останньої не має жодного документу, який би підтверджував її право власності або право користування визначеним розміром земельної ділянки, а тому стверджувати щодо порушення її прав підстав не має. Крім того, зазначили, що позивач пропустила строк позовної давності. Оскаржуване рішення було прийнято відповідно до вимог законодавства, а тому твердження позивача, про те, що вона не була присутньою під час його прийняття, значення не мають. Просили в позові відмовити.

ОСОБА_5 також вважав доводи позивача безпідставними, просив відмовити в позові.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази подані сторонами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно до ч.1, ч.2 ст.116 Земельного кодексу України (в ред. чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України (в ред. 2002 р.) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Згідно до ст.125 Земельного кодексу України (в ред. 2002 р.) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 20 червня 2002 року позивач стала власником 49/100 домобудівлі АДРЕСА_1. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці присадибного фонду Білозерської селищної ради. Договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване вказане домоволодіння, між селищною радою та позивачем, а також попереднім власником домоволодіння не укладався.

ОСОБА_5 являється власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, площею 0,0665 га. (державний ат на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1). Земельні ділянки позивача та третьої особи межують між собою.

Рішенням Білозерської селищної ради Херсонської області за №417 від 5 грудня 2008 року встановлено межі між суміжними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3, по фактичному землекористуванню - по існуючим огорожам. 8 січня 2009 року складено відповідний акт. На момент розгляду спору Білозерською селищною радою Херсонської області, межі земельних ділянок позивача та третьої особи в натурі не встановлювалися.

Згідно ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується право особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи, що на момент прийняття оскаржуваного рішення, право користування земельною ділянкою у позивача не виникло, межі земельної ділянки, на якій розташоване належне їй домоволодіння, не визначалися, підстав стверджувати, що вказаним рішенням порушено праваОСОБА_1 не має.

Крім того, відповідно до п.й) ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень селищних рад у сфері земельних відносин на території селищ належить вирішення земельних спорів.

Згідно до ч.3 ст.158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян.

Зі змісту ч.2 ст.107 Земельного кодексу України вбачається, щоу разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Таким чином, вирішуючи спір між позивачем та третьої особою, селищна рада діяла відповідно до своїх повноважень.

Відповідно до ст.159 Земельного кодексу України, відсутність однієї із сторін спору не зупиняє його розгляд та прийняття рішення. Вказаною нормою визначено, що участь однієї з сторін земельного спору не є обов'язковим, а отже вказана обставина не може бути безумовною підставою для скасування спірного рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято селищною радою в межах своїх повноважень, відповідно до вимог Земельного кодексу України, а підстав стверджувати, що вказаним рішення порушені права позивача, як землекористувача, судом не встановлено.

За таких обставин, в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.116, 125, 158 Земельного кодексу України, ст. ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Білозерський районний суд Херсонської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В. Бугрименко