Справа № 457/17/17 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/783/4663/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення розміру ідеальної частки у праві спільної сумісної власності,-

встановила:

В січні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення розміру ідеальної частки у праві спільної сумісної власності.

В обґрунтування вимог покликалась на те, що разом з відповідачами - сином ОСОБА_2, дочкою ОСОБА_6 та внуком ОСОБА_5, 19 березня 1997 року приватизували на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1. Свідоцтво про право власності на квартиру зареєстровано Дрогобицьким ДКМБТІ та ЕО у реєстрову книгу за № 3277. Вона давно хворіє, після перенесеного інсульту не може самостійно рухатися, тому хотіла б розпорядитися належною їй часткою у квартирі. Оскільки частки приватизованої квартири не виділені, вона не може розпорядитися своєю часткою. Добровільно домовитися з відповідачами про виділення ідеальних часток у спільній сумісній власності немає можливості через неприязні стосунки, які між ними склалися, тому звернулась до суду. Вважає, що на підставі ст. 372 ЦК України є можливим визначити частки у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру рівними, по 1/4 частці за кожною особою - співвласником.

Оскаржуваним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 22 травня 2017 року позов задвоволено.

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 1/4 ідеальній частці на квартиру № 9 по бульварі Ю. Дрогобича, 4 в м. Трускавці, Львівської області.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на квартиру №9 по бульварі Ю.Дрогобича, 4 в м. Трускавці, Львівської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 213,33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь держави судовий збір в розмірі 213,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави судовий збір в розмірі 213,33 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки обставини, які мають значення для справи та які суд вважав встановленими, є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи.

На думку апелянта подання позову ОСОБА_4 з власної волі є дуже сумнівним, вважає, що відповідач ОСОБА_6 використала статус ОСОБА_4, як інваліда І групи, щоб не сплачувати судового збору, тому саме вона є позивачем у справі.

Вважає, що відповідачі через часті конфліктні ситуації вирішили зменшити розмір площі приміщення, яке є у його фактичному користуванні, оскільки згідно домовленості він користувався приміщення площею 16,2 кв.м., яка перевищує розмір ідеальної частки у виді 1/4, решта квартири було у користуванні позивача та відповідачів.

Звертає увагу на те, що мати ОСОБА_4 завжди говорила, що виділила йому кімнату у користування та змінювати свою думку не буде, що було підтверджено свідком ОСОБА_7, при цьому її інші покази вважає неправдивими, оскільки вона є зацікавленою стороною у вирішенні спору, що залишилось поза увагою суду.

Стверджує, ОСОБА_4 подала позовну заяву не з власної волі, підписавши не усвідомлювала правові наслідки.

Заяву про розгляд справи у відсутності позивача надала суду її представник ОСОБА_6, яка штучно створює умови та перешкоди у спілкуванні з матір»ю.

Просить скасувати рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 травня 2017 року та постановити ухвалу, якою позовні вимоги залишити без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо визначення розміру часток на квартиру АДРЕСА_2, домовленості щодо визначення розміру часток у судовому засіданні представлено не було, тому суд прийшов висновку про те, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 21.03.1997 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 12.05.2016 року (а.с. 7, 12-14).

Позивач ОСОБА_4, яка є інвалідом І групи довічно, що підтверджується довідкою серія 12 ААА № 365233 від 03.11.2016 року, звернулася в суд з позовом про визначення розміру ідеальної частки у праві спільної сумісної власності, вимогу обґрунтовувала бажанням розпорядитися своєю часткою у майні через важку хворобу.

Згідно із ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як розяснено у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду").

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

На переконання колегії суддів, визначення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності, яка є рівною для всіх її співвласників, без виділу частки або поділу спільного сумісного майна в натурі, має самостійне правове значення, оскільки в результаті визначення розміру часток позивачів припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності.

В контексті зазначеного, а також враховуючи те, що виключно позивачеві належить обирати спосіб захисту порушеного права, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції з дотримання вимог зазначених норм законодавства та розяснень Пленуму Верховного Суду України задовольнив позовну вимогу про визначення частки співвласників ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на квартиру № 9 по бульварі Ю. Дрогобича, 4 в м. Трускавці, Львівської області по 1/4 ідеальній частині кожному, з врахуванням того, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а іншої домовленості між сторонами немає.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_8