АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/6529/15-ц Головуючий суддя І інстанції Штих Т. В.
Провадження № 22-ц/790/7008/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.

суддів - Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 18.07.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №НАН2АU05600058, за умовами якого Відповідачу був наданий кредит у сумі 11190,11 доларів США під 12 % річних, з кінцевим терміном повернення до 17.07.2014 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Проте договірні зобовязання відповідач не виконує, у результаті чого утворилася прострочена заборгованість за кредитом у сумі 33768,63 доларів США, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, однак, таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 18.07.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №НАН2АU05600058 за умовами якого Відповідачу був наданий кредит у сумі 11190,11 доларів США під 12 % річних, з кінцевим терміном повернення до 17.07.2014 року, а відповідач у свою чергу, зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, однак, відповідач кредитні зобовязання не виконує, у результаті чого утворилася прострочена заборгованість за кредитом у сумі 33768,63 доларів США, яка складається з наступного: 7034,18 доларів США заборгованість за кредитом; 6722,40 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 767,83 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 19244,22 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Представник відповідача наполягає, суд першої інстанції вважав встановленим, що за вимогами, заявленими позивачем сплив строк позовної давності. З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили, що позичальник зобов*язаний повертати кредит частинами щомісячно по 215 доларів США в терміни встановлені п. 7.1. договору. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У зв'язку з наведеним висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за договором в цілому ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-20цс14, яка є обов'язковою для виконання всіма судами України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заявляв про застосування позовної давності в суді першої інстанції (а.с. 74)

Відповідно до ч. 3, ч. 6 ст. 70 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

З позовом до суду шляхом поштового відправлення позивач звернувся 09.04.2015 року (а.с. 121).

Таким чином, стягненню на користь позивача з відповідача в межах позовної давності підлягають не прострочені станом на 09.04.2012 року заборгованість за тілом кредиту 5021,72 долари США, заборгованість за відсотками 2876,16 доларів США, заборгованість з комісії 313,4 долари США та пеня за період з 09.04.2014 року по 09.04.2015 року в сумі 117203,22 грн. обчислена в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на кожен день нарахування.

Колегія суддів при визначені сум стягнення приймає розрахунки позивача в межах позовної давності, що були надані суду апеляційної інстанції. Представник відповідача не виказав жодних сумнівів та заперечень щодо змісту зазначених розрахунків, їх не оспорював.

Підстав для зменшення розміру неустойки у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України колегією суддів не встановлено, оскільки сума неустойки не перевищує заборгованість за кредитом.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» заборгованість кредитним договором №НАН2АU05600058 від 18.07.2007 року, а саме заборгованість за тілом кредиту 5021,72 долари США, заборгованість за відсотками 2876,16 доларів США, заборгованість з комісії 313,4 долари США, пеню 117203,22 грн.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді