РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02.02.2017 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

Головуючого судді Мартьянова С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї тисячі гривень з дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що дитина проживає з матірю та перебувають на її утриманні. Крім того, зазначає, що вона отримує мінімальний дохід, якого не вистарчає на виховання дитини, відповідач працює та отримує заробітню плату, а тому як батько зобовязаний утримувати їхню спільну дитину.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву з клопотанням слухати справу у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити, проти венесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Тому, суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.

Згідно ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 20.09.2008 р. серії 1-СГ №095213. За час шлюбу народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження від 27.05.2009 року серії 1-СГ №201267 про що зроблено відповідний актовий запис №3027.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ч.2, ч.4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я га матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як перебачено ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Таким чином, позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів підлягають до задоволення так як підтверджуються належними та допустими доказами.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону та підлягають до задоволення. Суд враховує стан здоров'я платника аліментів, матеріальний стан, а також те, що відповідач не подав доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків та вважає, що слід стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1000 гривень з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 181, 182, 184 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН) на утримання сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 (однієї тисячі гривень) грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1, 25.11.2088 року з дня предявлення позову з 08.09.2015 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.367 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН) судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три гривні) грн.60 коп. на користь держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Мартьянова С.М.