Провадження № 2/520/5626/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

Встановив:

Позивачка звернулась у вересні 2014 року до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 31 серпня 2011 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 недійсним, посилаючись на положення ст. 233 ЦК України. В порядку ст.31 ЦПК України позивачка доповнила свої вимоги і просила суд визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 04.10.2016 року заочне рішення цього суду по даній справі, ухвалене 31 серпня 2015 року скасоване і справу призначено до розгляду на загальних підставах..У судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав і просив застосувати до вимог ОСОБА_1 строки позовної давності.

Суд вислухав представників сторін, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

на підставі свідоцтва про право власності, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 03.09.1997 року квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної часткової власності у рівних частках подружжю ОСОБА_1 і ОСОБА_3.

31 серпня 2011 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за договорами купівлі-продажу зробили відчуження належної їм квартири на користь сестер ОСОБА_2 і ОСОБА_4: ОСОБА_3 продав 1/2 частину квартири ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 продала свою частку ОСОБА_4 При укладанні договорів купівлі-продажу часток квартири питання виділу цих часток у самостійні обєкти нерухомості не вирішувалось.

Позивачева сторона стверджує, що зазначені договори були укладені відчужувачами під впливом тяжкої для них обставини і на вкрай невигідних умовах:

На час укладання договорів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 інших доходів крім пенсії не мали, ОСОБА_1 з 2000 року визнана інвалідом ІІ групи і отримує мінімальний розмір пенсії, ОСОБА_3 у 2011 році тяжко захворів (хворів на рак шлунку), після проведеної 5.08.2011 року операції потребував довгострокового лікування, тому подружжя прийняло рішення продати двоюрідним племінницям ОСОБА_2 і ОСОБА_4 за 80 000 грн (що на той час дорівнювало 10 000 дол.США) трикімнатну квартиру, щоб отримати грошові кошти на лікування. 29 жовтня 2011 року ОСОБА_3 помер і у лютому місяці 2012 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з проханням повернути їй квартиру шляхом розірвання договорів купівлі-продажу в нотаріальному порядку. ОСОБА_4 з пропозицією погодилась і 29.02.2012 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 розірвали договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_3, укладений між ними 31.08.2011 року. ОСОБА_2 пропозицію ОСОБА_1 залишила без уваги, тому позивачка звернулась до суду з цим позовом.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на наступні докази: договори купівлі-продажу від 31.08.2011 року, свідоцтво про смерть ОСОБА_3, медичні документи про стан здоровя ОСОБА_1 і про стан здоровя ОСОБА_3, довідку з місця проживання позивачки, лист Третьої Одеської Державної нотконтори від 29.02.2012 року і витяг з Державного реєстру правочинів про розірвання договору купівлі-продажу від 31.08.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_4, письмові докази, що витрати на утримання квартири несе тільки ОСОБА_1 з 2011 року, довідки про розмір пенсії ОСОБА_1 і ОСОБА_3, письмові докази щодо вартості спірної квартири станом на серпень місяць 2011 року (до 70 000 дол.США), письмові докази, що витрати на поховання ОСОБА_3 понесла ОСОБА_1Х; пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Обгрунтовуючи своє право на звернення до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі після смерті чоловіка вона надала до нотконтори заяву про прийняття спадщини і доводила, що право звернення до суду у неї виникло після смерті чоловіка після 29.10.2011 року, тому позов нею поданий до суду в межах строків позовної давності.

Відповідачева сторона, не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_1, посилалась на наступне: ініціатива укласти договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири виходила в 2011 році від ОСОБА_3, умови договору купівлі-продажу відповідали волевиявленню відчужувача і дії щодо відчуження 1/2 частки квартири ОСОБА_3 узгодив з дружиною ОСОБА_1, що позивач визнає у позовній заяві. Вартість квартири сторони визначили відповідно до існуючих на той час цін на нерухомості з урахуванням технічного стану квартири. Договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири не порушує права та інтереси ОСОБА_1

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Відповідно до положень ч.1 ст.233 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року «тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах». Надані суду письмові докази свідчать, що тяжка хвороба і відсутність коштів на лікування, змусили ОСОБА_3 продати 1/2 частину квартири на вкрай невигідних умовах. Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України «у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину».

Ухвалюючи дане рішення, суд приймає до уваги, що 1/2 частина квартири, відчуження якої зробив ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_4 не виділялась в натурі (не визначався і порядок користування квартирою у відповідності до ідеальних часток співвласників), що на виконання умов договору купівлі-продажу у фактичне володіння і користування ОСОБА_2 1/2 частина квартири не переходила.

Суд погоджується з доводами позивачевої сторони, що ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом в межах строків позовної давності, як спадкоємець першої черги до майна чоловіка ОСОБА_3

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України «у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину».

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування після смерті чоловіка не підлягають задоволенню, тому як порядок прийняття спадщини і отримання свідоцтва про право на спадщину прописаний в Книзі Шостій ЦК України «Спадкове право» і позивачка у відповідності до вимог Закону надала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії відсутня.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 31 серпня 2011 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської Державної нотаріальної контори (реєстровий №3-1012).

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.