Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 324/6/15-ц Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/70/17 Іванченко М.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацької місцевої прокуратури, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області про захист прав та інтересів виправданого громадянина, скасування постанови Токмацької міжрайонної прокуратури від 04.04.2014 року, стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацької місцевої прокуратури, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області про захист прав та інтересів виправданого громадянина, скасування постанови Токмацької міжрайонної прокуратури від 04.04.2014 року, стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 05.03.2002 року відносно нього слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області була порушена кримінальна справа за ч.1 та ч.3 ст.358 КК України, йому було пред'явлено обвинувачення та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Справа була направлена для розгляду до суду, судові рішення за якою скасовувалися апеляційним судом Запорізької області, кримінальна справа поверталася на додаткове розслідування чи на новий розгляд.

Постановою заступника Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 28.07.2013 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку із не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_3

Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності в період з 05.03.2002 року по 28.07.2013 року, тобто протягом 137 місяців, він втратив щомісячний заробіток внаслідок неможливості займатися юридичною діяльністю.

Вважає, що він втратив грошовий дохід за цей час в розмірі 726 100 грн. (137 місяців х 5300 грн. середньомісячний дохід громадян України).

Постановою в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04.04.2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди позивачу за його зверненням було відмовлено у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п.1,3,4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Дану постанову прокурора вважає безпідставною і необґрунтованою, а також такою що порушує його права як реабілітованої особи.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, позов підтримав частково щодо відшкодування йому за рахунок Державного бюджету України втраченого заробітку внаслідок неможливості займатися юридичною практикою під час перебування під слідством та судом на суму 674 040 грн., виходячи із середньомісячного розміру 4 920 грн. заробітної плати громадян України на час розгляду справи в суді, в іншій частині позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Посилаючись на зазначені обставини просив скасувати постанову Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області від 04.04.2014 року про відмову відшкодування матеріальних збитків, спричинених незаконними діями групи слідчих Токмацького МВ УМВС України в Запорізькій області, складену прокурором Савран О.М.; відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України грошей з рахунку Державного бюджету на користь позивача в сумі 674 040 грн. - матеріальних збитків, не отриманих та втрачених грошових доходів внаслідок неможливості займатися юридичною практикою під час перебування під слідством та судом в якості обвинуваченого по ч.3 ст.358 КК України тривалістю 137 місяців з 05.03.2002 року по 28.07.2013 року.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04.04.2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди в частині відмови ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

В задоволенні позову ОСОБА_3 в іншій частині відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що згідно рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, зміненого рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2013 року в частині стягнення моральної шкоди, 05.03.2002 року слідчим СВ Токмацього МРВ УМВС України в Запорізькій області відносно ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ст.15 ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України. В ході досудового розслідування ОСОБА_3 було пред'явлено обвинувачення за ст.15 ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. В ході досудового слідства кримінальна справа відносно ОСОБА_3 в частині кваліфікації його дій за ст.15 ч.4 ст.190 КК України була припинена постановою слідчого СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області від 16.05.2003 року. Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, перебувала в провадженні Василівського районного суду Запорізької області, Токмацького районного суду Запорізької області, Чернігівського районного суду Запорізької області, постанови та вироки яких апеляційним судом Запорізької області скасувалися і справа направлялася прокурору для проведення досудового слідства та на новий судовий розгляд.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 20.03.2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.06.2013 року, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, було повернуто Токмацькому міжрайонному прокурору для провадження додаткового розслідування.

28.07.2013 року СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області було внесено до Єдиного реєстру досудового розслідувань відомості про кримінальні правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.358 КК України за №0000876 та за ч.3 ст.358 КК України за №0000877, які постановою заступника Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. були об'єднані в одне кримінальне провадження за №0000876.

Постановою заступника Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 28.07.2013 року кримінальне провадження №0000876 за ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_3

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 16.02.2016 року постанову заступника Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 28.07.2013 року про закриття кримінального провадження №0000876 за ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України у зв'язку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_3 було скасовано.

Постановою слідчого СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 від 15.04.2016 року кримінальне провадження №0000876 за ч.1 ст.358 та ч.3 ст.358 КК України закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою прокурора Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 15.04.2016 року кримінальне провадження №0000876 за ч.1 ст.358 та ч.3 ст.358 КК України закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_3

Судом першої інстанції також встановлено, що на час порушення кримінальної справи, пред'явлення обвинувачення за ст.15 ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України та обрання запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд ОСОБА_3 займався юридичною практикою, на здійснення якої мав ліцензію від 23.07.1999 року №2-4547. За твердженням позивача, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, перебування під слідством і судом в період з 05.03.2002 року по 28.07.2013 року, він втратив щомісячний заробіток у зв'язку із неможливістю займатися юридичною діяльністю.

За зверненням ОСОБА_3 постановою в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04.04.2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди було відмовлено ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п. 1, 3, 4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». В якості обґрунтування прийнятого рішення про відмову ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» в постанові зазначено те, що в ході досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи №2260231 (в подальшому кримінальне провадження №0000876) ОСОБА_3 від будь-яких посад не відсторонювався, кримінальне покарання не відбував, тому підстави, визначені законодавством, для відшкодування втраченого заробітку відсутні. До теперішнього часу зазначена постанова в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04.04.2014 року не скасована.

За зверненням ОСОБА_3 постановою керівника Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_6 від 03.06.2016 року про розмір та порядок відшкодування шкоди було відмовлено ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п. 1, 3, 4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Дана постанова не є предметом розгляду у цій справі, тому суд відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України не перевіряє її на відповідність Закону.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 29.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22.06.2016 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацького ВП ГУНП в Запорізькій області, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, було відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_3 в сумі 4122,68грн. - матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в задоволенні позову в іншій частині було відмовлено. З даного рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29.03.2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовними вимогами в тому числі про відшкодування втраченого заробітку у зв'язку із неможливістю займатися юридичною діяльністю, на заняття якою у нього була ліцензія, а також охоронною та будівельною діяльністю, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності по цій же кримінальній справі, однак у зв'язку із обвинуваченням лише за ст.15 ч.4 ст.190 та ч.1 ст.358 КК України, за час перебування під слідством на протязі 15 місяців за період з 05.03.2002 року по травень 2003 року включно.

Таким чином, судом вже було вирішено питання щодо відшкодування позивачу ОСОБА_3 втраченого заробітку внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності за період з 05.03.2002 року по травень 2003 року включно, тому висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо повторного стягнення втраченого позивачем ОСОБА_3 заробітку за вказаний період є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Також колегія погоджується з висновком суду першої інстанції відносно твердження позивача ОСОБА_3 про те, що положеннями п.1 ч.1 ст.1, п.2 ст.2 та п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» визначається право на відшкодування матеріальних збитків, втрачених, не отриманих щомісячних грошових доходів по кожному факту притягнення в якості обвинуваченого по кожній окремій статті за час незаконного перебування під слідством та судом є необгрунтованими, оскільки зазначені положення Закону не містять таких приписів. Крім того, 05.03.2002 року слідчим СВ Токмацього МРВ УМВС України в Запорізькій області відносно ОСОБА_3 була порушена одна кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ст.15 ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, в ході проведення досудового розслідування по якій ОСОБА_3 було пред'явлено обвинувачення за ст.15 ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд в рамках однієї і тієї ж кримінальної справи. В ході досудового слідства по цій же кримінальній справі відносно ОСОБА_3 в частині кваліфікації його дій за ст.15 ч.4 ст.190 КК України кримінальну справу було припинено постановою слідчого СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області від 16.05.2003 року, а кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України було направлено для розгляду до суду.

Таким чином, незаконне порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_3, пред'явлення обвинувачення за ст.15 ч.4 ст.190, ч.1 ст.358 КК України і ч.3 ст.358 КК України та обрання запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд мало місце одночасно в рамках однієї кримінальної справи. Позивач ОСОБА_3 не довів яким чином він міг одночасно втратити заробіток внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності окремо по кожній статті пред'явленого обвинувачення.

З огляду на викладене, зазначені вимоги позивача ОСОБА_3 не узгоджуються із нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», є безпідставними і не обґрунтованими. При цьому, суд приходить до висновку про необхідність саме відмови в задоволенні позові в цій частині, а не закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги на інших підставах, а саме стягнення втраченого заробітку внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності окремо за ч.3 ст.358 КК України.

Зазначене вище рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29.03.2016 року згідно ч.1 ст.223 ЦПК України набрало законної сили 22.06.2016 року, тобто із дня винесення ухвали апеляційним судом Запорізької області, якою дане рішення суду залишено без змін, і в силу ст.14 ЦПК України є обов'язковим та підлягає виконанню.

З урахуванням викладеного та оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, було відшкодовано позивачу ОСОБА_3 відповідно до п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» втрачений заробіток внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, то постанова в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04.04.2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди, якою було відмовлено ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п. 1, 3, 4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», в частині відмови ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» є незаконною, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

Щодо наявності підстав для скасування постанови в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04.04.2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди, в частині відмови ОСОБА_3 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п. 3, 4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», то оскільки позивач ОСОБА_3 у даній справі не пред'являє вимог щодо відшкодування йому шкоди, передбаченої п.п. 3, 4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», висновок суду першої інстанції про те, що підстави для скасування постанови в цій частині відсутні, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню є обґрунтованим.

При визначенні підстав для відшкодування за рахунок Державного бюджету України позивачу ОСОБА_3 відповідно до п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» втраченого заробітку у зв'язку із неможливістю займатися юридичною діяльністю внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, перебування під слідством та судом за період із червня 2003 року по 28.07.2013 року суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням обставин справи, які стосуються часу вчинення злочину, його кваліфікації, тривалості досудового слідства та судового розгляду, фактичного припинення кримінального переслідування щодо особи позивача по справі, суд прийшов до висновку, що у позивача ОСОБА_3 виникло право на відшкодування шкоди на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Однак, позовні вимоги стосуються втраченого заробітку у зв'язку із неможливістю займатися юридичною діяльністю внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, перебування під слідством та судом, а також застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

З ліцензії на здійснення юридичної практики від 23.07.1999 року №2-4547, яку мав позивач ОСОБА_3 вбачається, що строк її дії був встановлений до 23.07.2002 року. При цьому строк дії ліцензії не був пов'язаний із незаконним притягненням позивача ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, перебування під слідством та судом, оскільки такий строк дії ліцензії був встановлений при її видачі. Позивач ОСОБА_3 не надав до суду ніяких доказів на підтвердження того, що він звертався із приводу продовження строку дії вказаної ліцензії і йому у зв'язку із притягненням до кримінальної відповідальності було відмовлено, або він мав заборону щодо цього чи інші перешкоди, обумовлені незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, перебування під слідством та судом.

Згідно інформації Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.06.2016 року №2776/02 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно знаходиться на обліку у Токмацькому об'єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію з 02.06.2003 року за віком при повному стажі.

Таким чином, з 02.06.2003 року у зв'язку із досягненням пенсійного віку та виходом на пенсію позивач ОСОБА_3 став непрацездатним.

Позивач не надав до суду першої інстанції ніяких доказів на підтвердження того, що він будучи з 02.06.2003 року непрацездатним у зв'язку із досягненням пенсійного віку та отриманням пенсії, мав намір продовжувати займатися юридичною діяльністю, однак у зв'язку із незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, перебуванням під слідством та судом, не мав можливості це зробити, тому втратив заробіток, а також те, що він мав намір продовжувати займатися юридичною діяльністю та отримувати заробіток аж до 28.07.2013 року.

У зв'язку із не доведенням позивачем ОСОБА_3 обґрунтованості своїх вимог щодо відшкодування йому за рахунок Державного бюджету України відповідно до п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» втраченого заробітку у зв'язку із неможливістю займатися юридичною діяльністю внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, перебування під слідством та судом за період із червня 2003 року по 28.07.2013 року, необґрунтованим визначенням розміру втраченого заробітку виходячи із розміру середньомісячного заробітку громадян України за 2016 рік, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з яким погоджується і колегія про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: