АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5888/13-ц 22-ц/774/1164/К/17
Справа № 212/5888/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1164/К/17 суддя Кулігіна Т.Д.
Категорія - 27 (ІV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участю: представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "ПриватБанк" ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "ПриватБанк" до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_8 (нині ОСОБА_2) про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 04.06.2006 року між банком та відповідачем був укладений договір № DNH4KP11170256, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 2821,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором відповідач станом на 28.05.2013 року має заборгованість 41844,17 грн., яка складається з наступного: 2821,00 грн. заборгованість за кредитом; 13215,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 23339, 06 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1968,77 грн. штраф (процентна складова),яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 41844 грн. 17 коп. та понесені судові витрати у розмірі 418 грн. 44 коп.

Ухвалою цього ж суду від 23.03.2017 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у звязку з пропуском позивачем позовної давності, посилаючись на допущені у ході судового розгляду справи порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, вважає, що судом першої інстанції не було досліджено в повній мірі суттєві факти та докази, як то існування кредитного договору, підписання такого договору відповідачем, отримання відповідачем кредитних коштів та наявності заборгованості за ним. Судом першої інстанції не враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Крім того, судом першої інстанції порушено порядок ухвалення заочного рішення, відповідач по справі взагалі не знала про існування спору, оскільки ні повідомлень про розгляд справи, ні ухвали про відкриття провадження по справі вона не отримувала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у звязку з пропуском позивачем позовної давності для звернення з позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Зауважує на тому, що відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором боржником в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, й наявності у звязку з цим підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів не може повністю погодитись із таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

За ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання боржником зобовязань по договору кредиту.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_8 04.06.2006 року уклали кредитний договір № DNH4KP11170256.

Відповідно до укладеного договору № DNH4KP11170256 від 04.06.2006 року ОСОБА_8, 04.06.2006 року отримала кредит у розмірі 2821,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Судом встановлено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач, станом на 28.05.2013 року має заборгованість в розмірі 41844,17 грн., яка складається з наступного: 2821,00 грн. заборгованість за кредитом; 13215,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 23339, 06 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1968,77 грн. штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_8, в своїй заяві суду першої інстанції про перегляд заочного рішення, просила застосувати позовну давність та відмовити в позові (а.с. 70-75).

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду цієї заяви колегія суддів виходить з наступного.

З огляду на положення статей 256, 257, частин 3, 4 статті 267 ЦК України для застосування судом позовної давності судом відповідач має зробити про це заяву не пізніше ніж до ухвалення судом рішення.

Оскільки рішення по суті ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження може застосовуватись позовна давність за заявою, зробленою у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-246цс14 від 11 лютого 2015 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права(ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції в зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання ухвалив заочне рішення, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України можливо лише за умови неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, у порушення вищевикладеного, не вчинив дій щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_8 про час та місце розгляду справи, а повернення до суду судових повідомлень із відміткою про їх невручення «у звязку із закінченням терміну зберігання» не можна вважати належним повідомленням відповідача про час та місце розгляду справи, адже судове повідомлення вважається врученим належним чином лише у разі, якщо особа відсутня за адресою проживання ( ч. 5 ст. 74 ЦПК України), а наявна у справі поштова кореспонденція була повернута суду не через відсутність адресата (а.с.50,56).

Отже, посилання на те, що у зв'язку із заочним розглядом справи відповідач була позбавлений можливості подати до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності, є обґрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції не дотримався передбаченого ст. ст. 74, 75 ЦПК України порядку повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи.

Крім того, колегією суддів встановлено, що, при зверненні до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 22 січня 2014 року, відповідач, навівши у ній посилання на докази, якими вона обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача (що є однією із вимог ст. 229 ЦПК України щодо форми і змісту заяви про перегляд заочного рішення), зазначила про неправомірність рішення суду та просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та наполягала на на пропускі позовної давності, тобто на законних підставах скористалась своїм правом надати заяву про застосування позовної давності до суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд цієї заяви при перегляді заочного рішення в апеляційній інстанції.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Положеннями Заяви позичальника передбачено, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісячно у період по 13 число кожного місяця, позичальник зобовязаний надавати банку грошові кошти у сумі 190,14 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-20цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи видно, що відповідач заявляла клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності в заяві про перегляд заочного рішення (а.с.70-75 ).

У зв'язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку про сплив позовної давності за кредитним договором до основного зобовязання, а доводи апеляційної скарги представників відповідача в цій частині заслуговують на увагу

Разом з тим, у відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року справа № 6-1412 цс 16 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з розрахунку заборгованості, наданого позивачем в межах строку позовної давності підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в межах трирічного строку позовної давності за період 29 травня 2010 року по 29 травня 2013 року у сумі 7902,36 грн., виходячи з розрахунку процентів у зазначений період, проведеного ПАТ КБ «ПриватБанк», який перевірений колегією суддів і колегія суддів вважає його правильним (а.с.31).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла виснвоку, що рішення суду першої інтсанції ухвалене із порушенням норм матеріальногота процесуального законодавства, тому на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договром в межах строку позовної давності за відсотками.

На підставі ст.88 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 79,50 грн.

Керуючись ст.ст. 303,ст.307,309,313,314,316 ЦПК України судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "ПриватБанк".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "ПриватБанк" 7902 (сім тисяч девятьсот дві) грн. 36 коп. процентів за користування кредитом та судовий збір у розмірі 79 (сімдесят девять) грн. 50 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: