Провадження № 2/161/2504/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Якушеву Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ОСОБА_2 30 вересня 2013 року отримав від неї грошові кошти в сумі 6 500 доларів США. Факт передачі грошових коштів в сумі 6 500 доларів США підтверджено розпискою, згідно з якою відповідач зобовязувався повернути вказані кошти до 01 грудня 2013 року.

10 червня 2015 року ОСОБА_2 отримав від позивача грошові кошти в сумі 1 000 доларів США. Факт передачі грошових коштів в сумі 1 000 доларів США підтверджено другою розпискою, згідно з якою відповідач зобовязувався повернути вказані кошти по першій вимозі.

В період з початку 2016 року позивач неодноразово зверталась з усними вимогами до відповідача повернути борг, проте останній наміру повертати позику не виявляє, почав умисно уникати та ігнорувати будь-які розмови про повернення боргу.

На момент подання даної позовної заяви відповідач не повернув позичених коштів. Позивачем вичерпано усі засоби досудового врегулювання спору в добровільному порядку. Позивач просила стягнути примусово з відповідача грошові кошти за договором позики від 30.09.2013 року в сумі 6 500 доларів США, що в еквіваленті становить 166 786 грн., та за договором позики від 10.06.2015 року 1 000 доларів США, що в еквіваленті становить 25 660 грн., а всього: на загальну суму 192 446 грн.

Враховуючи факт порушення відповідачем його зобовязання в частині повернення позики, позивач просив стягнути в судовому порядку суму боргу в розмірі 192 446 грн. грн., судові витрати по справі в сумі 1 924,50 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3 500 грн.

Позивач в судове засідання подала заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності.

В судове засідання відповідач та представник відповідача не з'явилися, подали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач позовні вимоги не визнає та заперечує щодо їх задоволення з підстав наведених у запереченнях.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 30 вересня 2013 року отримав від позивача грошові кошти в сумі 6 500 доларів США. 10 червня 2015 року ОСОБА_2 отримав від позивача грошові кошти в сумі 1 000 доларів США.

Судом встановлено, що ОСОБА_2отримав позику у ОСОБА_1.

Зважаючи на дату повернення відповідач порушив взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення отриманих в позику коштів.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано розписку від 30 вересня 2013 року про отримання ОСОБА_2грошових коштів в розмірі 6 500 доларів США (а.с. 5, 33) та розписку від 10 червня 2015 року на суму 1 000 доларів США (а.с. 6, 34).

У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення позики згідно розписки від 30 вересня 2013 року визначений 01 грудня 2013 року. Згідно розписки від 10 червня 2015 року зобовязаний повернути по вимозі.

На час звернення до суду, ОСОБА_2свого зобовязання не виконав, позичених грошей не повернув. Станом на час розгляду справи судом позика не повернута.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 3 Цивільного кодексу України за субєктом цивільного права зберігається можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно до домовленості, що і було зроблено в даному випадку між позивачем та відповідачем.

Крім того, оскільки оригінал договору позики знаходиться у позивача, то дане зобовязання вважається не виконаним боржником як зазначено ст. 545 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до договору та ст. 1049 ЦК України відповідач взяв на себе зобовязання повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем.

Крім того в силу ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2належним чином взяті на себе зобовязання з повернення грошових коштів ОСОБА_1не виконав.

В результаті чого в нього виникла заборгованість перед ОСОБА_1 в розмірі 6 500 доларів США, що в еквіваленті становить 166 786 грн., за договором позики від 10.06.2015 року 1 000 доларів США, що в еквіваленті становить 25 660 грн., а всього: на загальну суму 192 446 грн.

Зі змісту ст. 533 Цивільного кодексу України вбачається, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1Взаборгованість за договором позики в розмірі 6 500 доларів США, що в еквіваленті становить 166 786 грн., за договором позики від 10.06.2015 року 1 000 доларів США, що в еквіваленті становить 25 660 грн., а всього: на загальну суму 192 446 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу віднесено до судових витрат. Згідно п. 4.2 договору № 1/11-16 про надання правової допомоги від 17 листопада 2016 року вартість надання правової допомоги складає 3 500 грн. (а.с. 10-13), що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 1/1116 від 17.11.2016 року (а.с. 14).

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1 925,00 грн. та 3 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 11, 23, 509, 526, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1050, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 57, 60, 88, 212 - 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, який проживає за адресою: 43024, м. Луцьк, пр. Соборності, 5/53, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30.09.2013 року в сумі 6 500 доларів США, що в еквіваленті становить 166 786 (сто шістдесят шість тисяч сімсот вісімдесят шість) грн., за договором позики від 10.06.2015 року 1 000 доларів США, що в еквіваленті становить 25 660 (двадцять пять тисяч шістсот шістдесят) грн., а всього: на загальну суму 192 446 (сто девяносто дві тисячі чотириста сорок шість) грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 925,00 (одна тисяча девятсот двадцять пять) грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3 500,00 (три тисячі пятсот) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримати копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_3