АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Скакун К.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_1, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить автомобіль марки «Фіат-Фіоріно» державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

21 серпня 2015 року в с. Бояни Новоселицького району відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц» державний номерний знак НОМЕР_2, не вибрав безпечного інтервалу та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з його автомобілем під його керуванням.

Постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2015 року за вказаним фактом ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Фіат-Фіоріно» було пошкоджено. Вартість матеріального збитку згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження становить 75 591 грн.

___________________________________________________________________

22ц/794/22/2016 р. Головуючий у І інстанції Ляху Г.О.

Категорія 30 Суддя-доповідач Владичан А.І.

28 грудня 2015 року акціонерне товариство «Страхова група Ю.БІ.АЙ» виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 24 774 грн 68 коп., однак дана сума є меншою, ніж розмір заподіяного матеріального збитку. Невідшкодована сума матеріального збитку складає 54 162 грн 60 коп.

Крім цього, пошкодженням майна йому завдана суттєва моральна шкода, яка виразилась у порушенні нормальної життєдіяльності та незручностей у повсякденному житті.

У добровільному порядку відшкодувати завдані збитки відповідач відмовляється.

Згідно нової редакції позовної заяви від 23 травня 2016 року позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 54162 грн 60 коп, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та понесені судові витрати.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди пошкодженням транспортного засобу грошові кошти в сумі 19 755 грн 35 коп. та завдану моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_3, інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області, скасувати в частині стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 19 755 грн 35 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у її стягненні.

Свої доводи мотивує тим, що страховий поліс АІ357086, яким позивачем було зараховано свою цивільну відповідальність на суму 50000 грн, повністю покриває розмір завданого ним збитку в сумі 44530 грн 03 коп., а тому вважає, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з нього матеріальну шкоду.

Вказує, що відносини, які склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом, відповідно до якого шкоду має відшкодувати акціонерне товариство «Страхова група Ю.БІ.АЙ».

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є особою, яка на відповідній правовій підставі володіла та керувала транспортним засобом, з вини якого настала дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої заподіяно шкоду майну позивача, заявлені позовні вимоги до відповідача є деліктними і право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, а тому ОСОБА_3 зобов'язаний відшкодувати різницю невідшкодованої страховою компанією шкоди, що складає 19755 гривень 35 копійок.

В той же час між відповідачем та акціонерним товариством «Страхова група Ю.БІ.Ай» діють договірні страхові відносини, вирішення яких не стосується заявлених до відповідача вимог про відшкодування завданої шкоди, а у разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 21 серпня 2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц» державний номерний знак НОМЕР_2, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з його автомобілем марки «Фіат-Фіоріно» державний номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням.

Вказаний транспортний засіб марки «Фіат-Фіоріно» належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3.

Постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2015 року, яка набрала законної сили, відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень у дохід держави.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом №АІ/3571086 від 26 серпня 2014 року.

28 грудня 2015 року акціонерне товариство «Страхова група Ю.БІ.АЙ» виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 24 774 грн 68 коп.

Однак, дана сума є меншою, ніж розмір заподіяного матеріального збитку, оскільки відповідно до висновку проведеної в суді автотоварознавчої експертизи № 56/16 від 21 липня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фіат-Фіоріно» становить 44 530 грн 03 коп.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин,- утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Відповідно до ч 4 ст. 61 ЦПК України, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В суді першої інстанції встановлено, що сума матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП, становить 44530,03 грн., але так як страховою компанією позивачу було відшкодовано частину збитків в сумі 24774 грн 68 коп., тому сума матеріального стягнення дорівнює 19755,35 грн.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги проте, що оскільки розмір завданої шкоди повністю охоплюється страховим полісом, відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду повинно Акціонерне товариство «Страхова група Ю.БІ.АЙ», виходячи з наступного.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: