Справа № 337/2660/17
Провадження № 2/337/1264/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Куліш Л.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

У позові вказала, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 27.06.2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитимуть їх інтересам. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення позивача з заявою до суду.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, надавши заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, з позовними вимогами в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1500 грн. та розірвання шлюбу згодний у повному обсязі.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 27.06.2008 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-ЖС № 052742 (а.с. 5).

У звязку з тим, що, подружжя шлюбні відносини припинило, сторони не ведуть сумісного господарства, позивачка не бажає зберегти шлюб та сімю, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, тому суд вважає за можливе позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задовольнити, шлюб розірвати, що не протиречить ст.110, 112 СК України.

Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ЖС № 106148, згідно якого його батьками записані: батько- Єфіменко Р.Г., мати - ОСОБА_1, (а.с.4).

Подружжя має неповнолітню дитину, на утримання якої відповідач матеріальної допомоги не надає.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст.184 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час доказів про домовленість щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами суду не надано.

Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі № 6-35893св12).

Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Позивачка просила суд стягнути аліменти у розмірі 1500 грн., проти стягнення якої відповідач не заперечує.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 20.07.2017 року, а тому саме з цього часу аліменти підлягають стягненню.

У звязку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матірю, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 1500 грн.

Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 180, 181, 182, 183 СК України; ст.ст. 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 27 червня 2008 року Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 313.

Залишити ОСОБА_1 прізвище - «Єфіменко».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 1500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 20 липня 2017 року і до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1) судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є.Гнатик