Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні та спілкуванні з дитиною, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила позбавити його батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тривалий час не бажає з ним спілкуватися, не утримує його, не займається вихованням та розвитком, не піклується про фізичний та духовний розвиток.

Відповідач подав зустрічний позов, в якому просив зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати йому в вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_7, визначивши способи його участі як особисте спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв'язку, визначити дні побачень щосуботи та щонеділі з 10 до 18 години.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_5 брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено дні побачень батька, ОСОБА_5, з дитиною, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожну першу та третю суботу щомісяця з 10 до 18 години без присутності матері та кожну другу та четверту неділю щомісяця з 10 по 18 години без присутності матері.

А також, надано можливість без обмеженого спілкування засобами телефонного зв'язку ОСОБА_5 з сином, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо. Спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, оскільки належних, допустимих і достатніх доказів для застосування такого крайнього заходу до відповідача ОСОБА_5 як позбавлення батьківських прав позивачем до суду не надано, а також не встановлено таких обставин і судом. Крім того, апеляційним судом на підставі ст. ст. 157, 159 СК України правильно задоволено частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини, та з врахуванням віку дитини, обставин справи, поведінки обох батьків, визначив дні побачень батька з дитиною кожну першу та третю суботу та кожну другу та четверту неділю щомісяця з 10 по 18 години без присутності матері, а також надано можливість без обмеженого спілкування засобами телефонного зв'язку з сином.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова