Справа №585/2195/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Євлах О. О.
Номер провадження 22-ц/788/1393/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Різниченко Н.А.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», тертя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись із позовом 16.06.2017 року, ОСОБА_3 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 17.07.2013 року, реєстраційний № 4914, про стягнення боргу в сумі 295166,43 грн. та звернення стягнення на нерухоме майно - будинок та земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_3, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в рахунок задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 у розмірі заборгованості за кредитним договором № ML-С 02/037/2008 від 25.04.2008 року.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.04.2008 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № МL-С 02/037/2008. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між нею та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки №РМL-C02/037/2008 від 06.05.2008 року, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та земельними ділянками, які розташований за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н від 27.05.2011 року до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. 27.09.2012 року заочним рішенням Роменського міськрайонного суду з неї стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в сумі 38714,20 дол. США та 45629,77 грн., а також відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 3219,00 грн. На підставі вказаного рішення 27.08.2013 року судом було видано виконавчий лист. Крім того, 17.07.2013 року в рахунку стягнення заборгованості за цим же кредитним договором приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою стягувача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», було вчинено виконавчий напис за № 4914. За вказаними виконавчими документами було відкрито виконавче провадження. Поза процедурою примусового виконання, 10.03.2017 року між нею та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір новації та прощення боргу - угоду про врегулювання боргу до кредитного договору № МL-С 02/037/2008 від 25.04.2008 року. Взяті за цією угодою зобов'язання нею були виконані в повному обсязі, в зв'язку з чим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було подано державному виконавцеві заяви про повернення виконавчих документів стягувачеві, а держвиконавцем винесено відповідні постанови. Проте ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає закінчення виконавчого провадження у зв'язку з поверненням виконавчого документу стягувачу, тому може виникнути проблема «подвійного виконання», що порушує її права як власника майна. Зазначає, що оскільки заборгованість за кредитним договором нею погашена, то суд на підставі приписів ст. 369 ЦПК України, може визнати виконавчий лист, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.07.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом не звернуто уваги на те, що підставами її позову було визнання виконавчого напису нотаріуса не з підстав допущення порушень при його вчиненні, а з підстав належного виконання зобов'язань за кредитним договором, тому суд, на підставі положень ч. 4 ст. 369 ЦПК України повинен визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Крім того, нормами ЦК України передбачено припинення зобов'язань у зв'язку з належним його виконанням. Також, вказує, що правова позиція по справі 6-599цс16 застосована судом стосується інших обставин, ніж в даній справі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від приватного нотаріуса надійшов лист про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню частково.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 25.04.2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № МL-С 02/037/2008 з відповідними змінами та доповненнями(а. с. 11-19).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № МL - С 02/037/2008 між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки № РМL-C02/037/2008 від 06.05.2008 року, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та земельними ділянками, які розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 22 - 25).

Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н від 27.05.2011 року (п. 289 Додатку № 1 Договору купівлі - продажу кредитного портфелю) ПАТ «ОТП Банк» у відповідності ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL - С 02/037/2008 від 25.04.2008 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» (а. с. 26 - 32, 33, 34).

З метою проведення реструктуризації боргових зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 21.09.2011 року було підписано додатковий договір № 3 до кредитного договору (а. с. 20-21), згідно якого були внесені зміни до п.3 ч.1 кредитного договору і сторони домовились про наступні умови, за якими позичальник ОСОБА_3 з 21.09.2011р. до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка -1 та в наступному розмірі (надалі пільгова процентна ставка - 10,07% річних.

Окрім того, 10.03.2017р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 уклали угоду про врегулювання боргу до кредитного договору за яким позивачка повни була сплатити 373000 грн., в т.ч. 16.02.2017р. - 113742,14 грн., 10.03.2017р. 259257,86грн. та 41919 грн. оплатити витрати кредитора на ведення претензійно-позовної роботи.( а.с.37)

Представленими квитанціями від 10.03.2017р. позивач довела, що цього дня вона сплатила 212102,77 грн. та 4919.0 грн. За інформацією голови правління ПАТ «Креді Агриколь банк» 26.01.2017 та 02.03.2017 були зараховані грошові кошти в сумі 177124,02грн. згідно виконавчого листа виданого Роменським міськрайонним судом №2/1815/967/2012 від 27.08.2013р. ( а.с.38,39)

Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду 27.09.2012 року, яке набрало законної сили 16.10.2012 року, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в сумі 38714,20 дол. США та 45629,77 грн., а також відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 3219,00 грн. (а. с. 35 - 36).

17.07.2013 року за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №4914, відповідно до якого було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - будинок та земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 з метою погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 36715,43 дол. США та 1700,00 грн. витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису (а.с. 70).

Як зазначає ОСОБА_3 у позові, 27.08.2013 року судом було видано виконавчий лист № 2/1815/967/2012 про стягнення з ОСОБА_3 38714,20 дол. США та 45629,77 грн., а також відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 3219,00 грн.

На підставі вказаних виконавчих документів - виконавчого листа та виконавчого напису, державним виконавцем Роменського МРВ ДВС ГТЮ було відкрито провадження про примусове виконання заочного рішення Роменського міськрайонного суду від 27.09.2012 року та виконавчого напису № 4914, виданого 17.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М.

Отже 10.03.2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 поза процедурою примусового виконання була укладена угода про врегулювання боргу до кредитного договору № МL - С 02/037/2008 від 25.04.2008 року (а. с. 37).

За умовами якої, сторони домовились, що позичальник зобов'язується погасити боргові зобов'язання в розмірі 373000,00 грн. та сплатити витрати кредитора на ведення претензійно позовної роботи в розмірі 4919,00 грн., а кредитор, у разі належного виконання позичальником умов цієї угоди, - здійснити анулювання боргу в розмірі 714733,89 грн. і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед кредитором у повному обсязі.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за угодою про врегулювання боргу до кредитного договору № МL - С 02/037/2008 від 25.04.2008 року від 10.03.2017 року виконала (а.с. 38-41).

Постановами головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області від 27.03.2017 року за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було повернуто виконавчі документи стягувачу, а саме: виконавчий напис № 4914, виданий 17.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення боргу в сумі 295166,43 грн. та звернення стягнення на нерухоме майно - будинок та земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; виконавчий лист, виданий 27.08.2013 року Роменським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість 38714,20 дол. США та 45629,77 грн., а також відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 3219,00 грн. (а.с. 42,43).

У своєму клопотанні до місцевого суду від 05.07.2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає, що ОСОБА_3 повністю виконала зобов'язання по кредитному договору № МL - С 02/037/2008 від 25.04.2008 року і товариство не має до неї жодних фінансових претензій з цього приводу (а.с. 67).

Таким чином, станом на день звернення до суду ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 25.04.2008 року була погашена, у зв'язку з чим, стягувачем було подано відповідні заяви до органу ДВС про повернення виконавчих листів, в тому числі і виконавчого напису нотаріуса №4914 від 17.07.2013 року.

За мотивами позову заявник просила визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню через повне виконання нею своїх кредитних зобов'язань відповідно до останньої угоди між сторонами від 10.03.2017р.

У своїх письмових поясненнях до суду ( а.с.77) вона вказує інші підстави визнання нотаріального напису таким, що не підлягає виконанню, але такі пояснення не є належно оформленим процесуальним документом ( зміною позовних вимог відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України), які надаються суду у письмовій формі, а тому спір заявлений позивачем підлягає розгляду відповідно до ст.11 ЦПК України в межах заявлених вимог у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходи з того, що нотаріусом було вчинено виконавчий напис у відповідності до вимог чинного на той час законодавства, тому відсутні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вже зазначалось відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом вказаної норми права, суд першої інстанції розглядає цивільні справи за позовами фізичних та юридичних осіб в межах заявлених ними позовних вимог та викладених обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з дослідженням доказів наданих в підтвердження заявлених вимог.

Підставами звернення до суду ОСОБА_3 з даним позовом є відсутність в Законі України «Про виконавче провадження» такої підстави для закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого документу стягувачу, що може призвести до подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором у разі повторного пред'явлення стягувачем виконавчого напису нотаріуса до виконання. Тому, у зв'язку з добровільним погашення нею кредитної заборгованості, суд на підставі ст. 369 ЦПК України може визнати виконавчий лист, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з підстав допущення порушень при його вчиненні, ОСОБА_3 не обґрунтовує.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595.

Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

На підставі вказаного норми чинного законодавства дають підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у разі обставин які спростовують підтвердження безспірності заборгованості.

Але, як визначено вище, за такими обґрунтуваннями позов не було заявлено.

Що стосується посилання ОСОБА_3 на положення ст. 369 ЦПК України, як на підставу задоволення позову, то слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» надано перелік виконавчих документів, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню в т.ч. виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень; виконавчі написів нотаріусів.

Частиною 4 ст. 369 ЦПК України, на яку посилається позивач, передбачено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Отже, приведеною нормою процесуального права передбачена можливість визнання лише виконавчого листа, який був виданий відповідним судом на підставі судового рішення, таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з добровільним виконанням боржником зобов'язання, та не передбачено можливості застосування даного правила до виконавчого напису нотаріуса.

Крім того, позивач зазначає про можливість повторного пред'явлення до примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса та про подвійне виконання кредитного зобов'язання у зв'язку з цим.

Статтею 1 та ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, захисту в судовому порядку підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи.

Таким чином, вказані посилання ОСОБА_3 є передчасними, оскільки матеріалами справи не доведено про намір повторного пред'явлення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виконавчого документу для примусового виконання.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: