Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2017 Справа №607/9437/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сташків Н.М.

за участі секретаря судового засідання Субчак Г.Я.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_3, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про визнання рішення незаконним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 у серпні 2016 року предявила до суду позов Тернопільської міської ради, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_3, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою». Обгрунтовує позов тим, що на підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 було призначено піклувальником ОСОБА_5, яка проживала разом із позивачем у квартирі АДРЕСА_1, та ОСОБА_3 вселилась у зазначену квартиру. Позивач стверджує, що це рішення прийняте всупереч вимогам п. п. 38, 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, оскільки вироком Зборівського районного суду від 13 серпня 2001 року ОСОБА_3 була засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229-6 КК України (1960 року) та звільнена від відбуття покарання на підставі акта амністії. Відтак, рішення є незаконним, а тому й відсутні підстави для проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2. Зазначене є порушенням прав позивача, яка на законних підставах є користувачем вказаної квартири, а ОСОБА_3 на підставі оспорюваного рішення незаконно займає одну з житлових кімнат.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із викладених у ньому мотивів. Вказав, що в порушення п. 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 до органу опіки і піклування не було подано довідку про судимість ОСОБА_3, не було письмової згоди ОСОБА_4 як особи, яка проживала разом з ОСОБА_5, та вона не давала своєї згоди на вселення ОСОБА_3, відсутній документ, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на житлове приміщення чи право користування житловим приміщенням. Ці всі порушення вказують на те, що рішення № 932 від 01 червня 2011 року про встановлення піклування над ОСОБА_5 є незаконним, а відтак воно порушує права позивача, оскільки стороння особа вселилась у квартиру, якою позивач користується на встановлених законом підставах. Про наявність оспорюваного рішення позивачу стало відомо лише у 2015 2016 роках під час розгляду Тернопільським міськрайонним судом цивільної справи № 15002/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Представник відповідачів ОСОБА_6 міської ради та Виконавчого комітету Тернопільської міської ради ОСОБА_7 у судовому засіданні позову не визнав. Вважає, що рішення № 932 не порушує прав позивча. ОСОБА_3 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 ще до прийняття цього рішення. Крім цього, сплинув строк позовної давності, про існування оспорюваного рішення ОСОБА_4 стало відомо ще в квітні червні 2011 року, оскільки вона була присутня на засіданні опікунської ради, писала власноручно заяву про те, що не заперечує проти призначення ОСОБА_3 піклувальником ОСОБА_5 З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити. Після оголошеної в розгляді справи перерви подав в судове засідання заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні пояснила, що органом опіки і піклування дотримано порядок призначення піклувальника. В матеріалах справи була відповідь органів внутрішніх справ щодо притягнення ОСОБА_3 до відповідальності, а також довідка житлово-комунальної організації про те, що ОСОБА_3 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 дала свою згоду на призначення ОСОБА_3 піклувальником ОСОБА_5

Третя особа ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що в силу ст. 89 КК України на момент прийняття оспорюваного рішення ОСОБА_3 вважалася такою, що не має судимості. Згідно з заявою від 26 квітня 2011 року ОСОБА_4 не заперечувала проти призначення ОСОБА_3 піклувальником ОСОБА_5 Оскільки з цього часу до дня предявлення позову пройшло більше 5 років, сплинув строк позовної давності.

Судом досліджено надані сторонами докази:

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою» встановлено піклування над неповнолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та призначено її піклувальником ОСОБА_3

З представлених у судовому засіданні для огляду матеріалів Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у справі про призначення ОСОБА_3 піклувальником ОСОБА_5, встановлено, що для прийняття рішення про встановлення піклування було зібрано ряд документів, зокрема:

- заява ОСОБА_3 від 26 квітня 2011 року про призначення її піклувальником неповнолітньої ОСОБА_5;

- відповідь Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області № 5777, згідно з якою до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 не притягувалась. Інформація щодо притягнення до кримінальної відповідальності є конфіденційною і може бути надана тільки на особисте звернення особи;

- характеристика ОСОБА_3, надана директором ТОВ «Коменерго-Тернопіль», відповідно до якої вона характеризується позитивно;

- акт відвідування комісії Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради неповнолітньої ОСОБА_5 від 30 березня 2011 року, з якого вбачаєтьсся, що у квартирі АДРЕСА_2 проживають та зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також проживають без реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_9;

- заява ОСОБА_4 від 26 квітня 2011 року, згідно з якою вона не заперечує, щоб піклувальником неповнолітньої ОСОБА_5 була ОСОБА_3;

- заява ОСОБА_5 від 18 жовтня 2011 року, у якій вона просить зняти з неї піклування у звязку з тим, що вона записана матірю дитини, відтак набула повну цивільну дієздатність;

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1951 від 23 листопада 2011 року «Про припинення піклування», відповідно до якого ОСОБА_5 надано повну цивільну дієздатність та припинено піклування над нею.

Копії зазначених документів знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до Постанови Суду Зборівського району Тернопільської області від 28 серпня 2001 року ОСОБА_3 обвинувачувалася у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229-6 КК України. Кримінальну справу щодо неї закрито внаслідок акта амністії.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_4 усунуто перешкоди в користуванні квартирою № 61 по вул. Тарнавського, 22 в м. Тернополі та виселено ОСОБА_3 з зазначеної квартири.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Правовідносини з приводу встановлення опіки і піклування регламентуються нормами статей 55 79 (ОСОБА_2 6) Цивільного кодексу України.

Статтею 64 Цивільного кодексу України визначено вичерпний перелік осіб, які не можуть бути опікуном або піклувальником. Зокрема, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Відповідно до пункту 38 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, (далі Порядок) діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, не можуть бути влаштовані в сім'ї осіб, які були засуджені за злочини проти життя і здоров'я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324 і 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших злочинів.

Слід зазначити, що пункт 38 Порядку регламентує процедуру влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у: сімю громадян України; притулок для дітей служби у справах дітей; центр соціально-психологічної реабілітації дітей; соціально-реабілітаційний центр (дитяче містечко); будинок дитини, навчальний або інший дитячий заклад (крім дитячого будинку та загальноосвітньої школи-інтернату для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування) (пункт 31 Порядку).

Оскільки ОСОБА_10 на підставі рішення № 932 від 01 червня 2011 року не влаштовувалась у сімю ОСОБА_3, а ОСОБА_11 призначена її піклувальником, пункт 38 Порядку в цьому випадку не застосовувався.

Відповідно до п. 42 Порядку опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом.

Згідно з п. 40 Порядку (в редакції, яка діяла станом на момент прийняття оспорюваного рішення) такими документами визначено: заяву (від подружжя приймається спільна заява, підписана обома подружжями); довідку про доходи за останні шість місяців або копію декларації про доходи, засвідчену в установленому порядку; документ, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням; копію свідоцтва про шлюб (для осіб, які перебувають у шлюбі); довідку про проходження курсу навчання з виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і рекомендацію центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді щодо включення кандидатів до єдиного банку даних; копію паспорта; висновок про стан здоров'я заявника, складений за формою згідно з додатком 5; довідку від нарколога та психіатра для осіб, які проживають разом із заявниками; довідку про наявність чи відсутність судимості для кожного заявника, видану органами внутрішніх справ за місцем проживання заявника; письмову згоду всіх повнолітніх членів сім'ї, що проживають разом з особою, яка бажає взяти дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, під опіку, піклування, утворити прийомну сім'ю або на власній житловій площі - дитячий будинок сімейного типу, засвідчену нотаріально або написану власноручно в присутності посадової особи, яка здійснює прийом документів, про що робиться позначка на заяві із зазначенням прізвища, ім'я, по батькові, підпису посадової особи та дати.

Як стверджував у судовому засіданні представник позивача, усіх необхідних документів ОСОБА_3 надано не було, зокрема відсутня довідка про наявність чи відсутність судимості, не було письмової згоди ОСОБА_4 як особи, яка проживала разом з ОСОБА_5, та документів, які підтверджують право власності ОСОБА_3 чи право користування житловим приміщенням.

Однак, у матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_4 від 26 квітня 2011 року, згідно з якою вона не заперечує, щоб піклувальником неповнолітньої ОСОБА_5 була ОСОБА_3

На підтвердження права ОСОБА_3 на користування житловим приміщенням суду надано акт відвідування комісії Служби у справах неповнолітніх та дітей від 30 березня 2011 року, згідно з яким ОСОБА_3 проживала, без реєстрації, у квартирі АДРЕСА_3.

Втім, документальне підтвердження факту користування житловим приміщенням не є підтвердженням наявності в особи права на його користування.

Також, як установлено судом, довідку про наявність чи відсутність судимості ОСОБА_3 не подавала.

Службою у справах неповнолітніх та дітей було отримано відповідь органу внутрішніх справ, у якій зазначено, що до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 не притягувалась, а інформація щодо притягнення до кримінальної відповідальності є конфіденційною і може бути надана тільки на особисте звернення особи.

Таким чином, рішення № 932 від 01 червня 2011 року прийнято за відсутності довідки про наявність чи відсутність судимості, а також документа, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням, які передбачені серед переліку документів, вказаних у п. 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Представник позивача стверджував, що рішення № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою» порушує права позивача, оскільки на його підставі ОСОБА_3 вселилася у квартиру АДРЕСА_2, займає там одну з житлових кімнат і тим самим порушує право позивача на безперешкодне користування квартирою.

Однак, право ОСОБА_12 на користування квартирою № 61 по вул. Тарнавського, 22 поновлено судом шляхом виселення ОСОБА_3 із зазначеної квартири на підставі Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили.

Рішення № 932 від 01 червня 2011 року стосується призначення піклувальника ОСОБА_5, яка на момент прийняття цього рішення була неповнолітньою. Зазначене рішення вичерпало свою дію, оскільки 23 листопада 2011 року ОСОБА_5 надано повну цивільну дієздатність та припинено піклування над нею.

Натомість, для ОСОБА_4 рішення № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою» жодних прав та обовязків не створює.

За вказаних обставин судом не встановлено, що внаслідок прийняття рішення № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою» порушені будь-які права позивача.

Доводи в судовому засіданні представника позивача про те, що рішення апеляційного суду про виселення ОСОБА_3 не виконується, є предметом касаційного оскарження у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на рішення № 932 від 01 червня 2011 року, доводить правомірність її проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, не заслуговують на увагу і не мають значення для справи. Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2016 року набрало законної сили з моменту його проголошення, тобто 04 жовтня 2016 року, відтак є обовязковим до виконання. Подання касаційної скарги на набрання законної сили рішенням апеляційного суду не впливає.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи положення ст. ст. 15, 16 ЦК України, суд приходить до переконання про безпідставність вимог ОСОБА_4, а тому в задоволенні її позову слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 64 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_3, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 932 від 01 червня 2011 року «Про встановлення піклування над неповнолітньою особою» відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддяОСОБА_13