У х в а л а

іменем україни

23 січня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

ДьоміноїО.О.,

ЛеванчукаА.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд Юг» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд Юг» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача на посаді начальника землевпорядного відділу з 18 січня 2008 року.

01 липня 2013 року вона звернулася до відповідача із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, однак у звільненні їй відмовили повідомивши листом від 03 грудня 2013 року, що її звільнення можливе лише після повернення матеріальних цінностей, наданих їй для виконання роботи та переданих згідно з договором про індивідуальну матеріальну відповідальність від 14 січня 2008 року.

05 лютого 2015 року ОСОБА_4 повторно звернулася до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням, проте відповідач листом від 19 лютого 2015 року знову повідомив її, що звільнення можливо після повернення матеріальних цінностей. До листа був долучений акт-приймання передачі документів від 22 січня 2015 року (додаток 2) та акт від приймання передачі матеріальних цінностей від 23 січня 2015 року (додаток 1), який було підписано директором товариства та рекомендовано підписати їй та зазначено, що після цього її заяву буде розглянуто позитивно.

24 лютого 2015 року вона на ім'я відповідача звернулася із заявою, в якій просила надіслати за місцем її проживання наказ про її звільнення, а також оригінал трудової книжки з відповідними записами.

13 травня 2015 року згідно наказу № 48-к вона була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивачка вказувала на те, що трудову книжку та наказ про звільнення надіслано на її адресу 03 червня 2015 року рекомендованим листом № 18/05-15.

ОСОБА_4 указувала на те, що відповідач порушив вимоги трудового законодавства, заборгував їй заробітну плату в розмірі 26 939,24 грн за період з 01 липня 2013 року до 13 травня 2015 року.

Крім цього, оскільки у зв'язку із звільненням її з роботи за власним бажанням відповідачем було порушено строки проведення розрахунку при звільненні, просила стягнути з відповідача середній заробіток за затримку кінцевого розрахунку в розмірі 10 266 грн та моральну шкоду в розмірі 30 тис. грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 04 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з TOB «Конкорд Юг» на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати за період з 01 липня 2013 року по 13 травня 2015 року в розмірі 28 612,75 грн, вирахувавши із цієї суми відповідно до Податкового кодексу України податки, збори чи обов'язкові платежі.

Стягнуто з TOB «Конкорд Юг» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 14 травня 2015 року по 23 березня 2016 року в розмірі 13 515,66 грн, вирахувавши із цієї суми відповідно до Податкового кодексу України податки, збори чи обов'язкові платежі.

Стягнуто з TOB «Конкорд Юг» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн, вирахувавши із цієї суми відповідно до Податкового кодексу України податки, збори чи обов'язкові платежі.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі TOB «Конкорд Юг» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, указував на те, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм КЗпП України, оскіьки відповідачем безпідставно пов'язано звільнення з роботи позивача з необхідністю передачі матеріальних цінностей; повторне звернення позивача із заявою про звільнення за власним бажанням 05 лютого 2015 року та видачею на підставі цієї заяви наказу про звільнення лише 13 травня 2015 року; затримка видачі трудової книжки у зв'язку зі звільненням, а саме ОСОБА_4 було надіслано наказ про звільнення та трудову книжку лише на 21 день після видачі наказу; не проведення повного розрахунку з працівником у зв'язку зі звільненням.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх постановленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд Юг» відхилити, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

О.О.Дьоміна

А.О. Леванчук