Єдиний унікальний номер 226/567/16-ц Номер провадження 22-ц/775/52/2017
Головуючий в 1 інстанції Коваленко Т.О.
Доповідач Папоян В.В.
Єдиний унікальний номер 226/567/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/52/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Папоян В.В.

суддів: Біляєвої О.М., Кішкіної І.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості заробітної плати, яка складається з компенсації витрат на проїзд. В обґрунтування якого зазначив, що в період з 03.11.2014 р. по 04.07.2015 р. він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті на ВП «Шахта «Родинська» та був звільнений за власним бажанням. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, у тому числі не виплачена компенсація витрат за проїзд, яка передбачена колективним договором за 147 відпрацьованих днів за період з листопада 2014 року по червень 2015 року у загальній сумі 995 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі і стягнути на його користь компенсацію витрат на проїзд. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема зазначає, що суд посилаючись на положення колективного договору невірно дійшов до висновку, щодо недоведеності його вимог.

Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оплату праці» основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до п.7.6 Колективного договору ДП «Красноармійськвугілля», підписаного у 2007 році і який діяв у період спірних правовідносин, встановлено, що доставка працівників на роботу і з роботи повинна здійснюватись службовим транспортом, для чого забезпечити безкоштовний підвіз працівників ВП шахт до міста роботи і назад при умові знаходження ВП шахти на відстані більше 3 кілометрів від населеного пункту і відсутності інших видів транспорту (питання організації перевезення працівників оговорюється колективними договорами ВП шахт). При відсутності транспорту компенсувати працівникам Підприємства витрати на проїзд. Складати акт диспетчеру по транспорту у випадках не підвезення працівників до місця роботи з причини відсутності автобусів з подальшим оформленням наказу по ВП шахти.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 працював у відокремленому підрозділі відповідача «Шахта «Родинська», що розташоване за юридичною адресою м.Мірноград (раніше м.Димитрів), вул.. Ватутіна №1 у якості гірника очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті у період з 03 листопада 2014 року по 04 липня 2015 року включно, після чого був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. Відповідно до табелів виходів на роботу за листопад 2014 року - травень 2015 року, у зазначений період позивач відпрацював 147 днів, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами.

8 грудня 2015 року ОСОБА_2 звертався до ДП «Красноармійськвугілля» з приводу компенсації витрат на проїзд у період його роботи, на яке отримав роз'яснення про необхідність надання належних проїзних документів, підтвердження належності до цих документів та доведення, що ці документи пов'язані з проїздом до місця роботи та у зворотному напрямку. 11 березня 2016 року позивачем до відповідача направлені оригінали автобусних квитків без зазначення маршруту та дати перевезення номіналом по 5 гривень - 100 штук, номіналом по 4 гривні - 99 штук, номіналом по 1 гривні - 11 штук, номіналом по 5 гривень - 5 штук, номіналом по 2 гривні - 11 штук, номіналом по 1 гривні - 41 штука. Всього на суму 995 гривень. Листом від 17 березня 2016 року за № 1-161 позивачу було відмовлено у відшкодуванні витрат на проїзд, у тому числі з підстав відсутності інформації щодо часу та маршруту проїзду та належності їх позивачу.

З матеріалів справи убачається, що у період з 1 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 року автобусне перевезення працівників ДП «Красноармійськвуггіля здійснювалось Відокремленим підрозділом «Автомобіліст» ДП «Красноармійськвуггіля. Виділялися автобуси за маршрутами м.Димитров - шахта Родинська і м.Красноармійськ - шахта Родинська. Ця обставина підтверджується наявними в матеріалах справи листом ВП «Автомобіліст» від 25.07.2016р. за №01-1-306 та копією книги обліку дорожніх листів замовного автотранспорту ВП «Шахта Родинська».

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з їх недоведеності. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки вони спростовуються матеріалами справи з яких убачається, що у період з 1 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 року відповідачем здійснювалось автобусне перевезення працівників за маршрутом м.Димитров - шахта Родинська, та відсутні будь-які докази на спростування цієї інформації.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог в частині компенсації витрат на проїзд у період з 18 лютого 2015 року по 4 липня 2015 року, оскільки відповідно до ст.. 10 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та позивачем не надано належних доказів, що саме у цей період ним були понесені витрати на проїзд до міста роботи у сумі 995 грн. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що за весь спірний період з 1 листопада 2014 року по 4 липня 2015 року ним було відпрацьовано 147 днів та витрачено на проїзд 2646,00 грн. і на підтвердження надано копії проїзних документів на загальну суму 995 грн. В наданих позивачем копіях проїзних документів відсутня інформації щодо часу і маршруту проїзду, та ними не підтверджується, що витрати у сумі 995 грн. понесені ним саме за період з 18 лютого 2015 року по 4 липня 2015 року у зв'язку з його проїздом до місця роботи та у зворотному напрямку.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.В. Папоян

Судді О.М. Біляєва

І.В. Кішкіна