УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Полтавської державної сільськогосподарської дослідної станції ім. М.І. Вавілова Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України, третя особа - виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, про визнання самочинно збудованих приміщень частиною квартири та визнання права користування жилим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати самочинно збудовані приміщення: тамбур (1) площею 12,9 кв.м., кухню (6) площею 11,8 кв.м., санвузол (7) площею 4,4 кв.м. невід'ємною частиною квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею та її дочкою право користування цією квартирою, що складається з: тамбура (1) площею 12,9 кв.м., коридору (2) площею 12,6 кв.м., кімнати (3) площею 17,2 кв.м., кімнати (4) площею 13,4 кв.м., кладової (5) площею 2,2 кв.м., кухні (6) площею 11,8 кв.м., санвузол (7) площею 4,4 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 надана їй на сім'ю із двох осіб у 2012 році.

З метою покращення благоустрою та житлових умов нею проведено переобладнання та перепланування зазначеної квартири, а саме: добудовано тамбур (1) площею 12,9 кв.м., кухню (6) площею 11,8 кв.м., санвузол (7) площею 4,4 кв.м.

Її заяву про реєстрацію перепланування квартири виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві раді залишив без задоволення.

Здійснені добудови були класифіковані ПП ПБТІ «Інвентаризатор» як самочинні, що є перешкодою для приватизації нею житла.

Враховуючи викладені обставини, просила її позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 100 ЖК Української РСР, Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, належним чином оцінивши подані сторонами докази, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що добудовані позивачкою тамбур (1), кухня (6) і санвузол (7) є самочинними.

Колегія погоджується з такими висновками судів.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Усупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання нею дозвільних документів на переобладнання квартири та добудову інших приміщень.

Також із матеріалів справи, зокрема, з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, вбачається, що позивачка здійснила переобладнання житлового приміщення з виходом за межі несучих конструкцій будинку та за межі самого будинку (а.с. 31-34).

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності та припиненням поруки.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують ізводяться до оцінки доказів, однак відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик