Справа № 461/429/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/4468/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника приватного нотаріуса Давидової Н.І. - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2017 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_6, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Давидової Наталії Іванівни, з участю третіх осіб Львівського комунального підприємства «Снопківське», ОСОБА_2, ОСОБА_7, про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу,-

встановила:

Позивач Галицька РА ЛМР в липні 2016 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ПН ЛМНО Давидової Н.І., з участю третіх осіб ЛКП «Снопківське», ОСОБА_2, ОСОБА_7, про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу.

Вимоги обґрунтовані тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у віданні Львівської міської ради, на обслуговуванні ЛКП «Снопківське», підвальні приміщення будинку АДРЕСА_1 належать на праві спільної сумісної власності усім мешканцям будинку. Згідно договору купівлі-продажу вказане вище нежитлове приміщення, загальною площею 17,0 кв.м. перебуває у власності ОСОБА_2 У 2015 році ЛКП «Снопківське» провело інвентаризацію підвальних приміщень будинку АДРЕСА_1, складено акт за підписом його директора, в якому вказано, що підвальне приміщення позначене в технічній документації під літерою II площею 19,6 кв.м. є у користуванні нежитлового приміщення V - 17,0 кв.м. 10.06.2015 року директором ЛКП «Снопківське» надіслано лист № 2197 до реєстраційної служби ЛМУЮ з вимогою внести зміни у право власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 з огляду на помилкове не врахування при приватизації нежитлового приміщення V - 17,0 кв.м - нежитлового приміщення II 19,6 кв.м, загальною площею 36,6 кв.м. та з проханням внести зміни у право власності на вказане вище нежитлове приміщення. На переконання позивача, цей лист був підставою для незаконної реєстрації права власності на нежитлове приміщення II 19,6 кв.м, загальною площею 19,6 кв.м. разом з придбаним нежитловим приміщенням V - 17,0 кв.м., загальна площа яких становить 36,6 кв.м. Крім того, 28.08.2015 року приватним нотаріусом ЛМНО Давидовою Н.І. внесено запис про право власності № 10965945 щодо спірного нежитлового приміщення площею 36,6 кв.м за адресою м.Львів, АДРЕСА_1 власником якого є відповідач ОСОБА_8 З врахуванням уточнених позовних вимог просить скасувати державну реєстрацію прав, реєстраційний номер:01, вчинену 28.08.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидовою Наталією Іванівною, про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 24000597 від 28.08.2015 року та визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.08.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Давидовою Н.І., вирішити питання про судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2017 року у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_6, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Давидової Наталії Іванівни, з участю третіх осіб Львівського комунального підприємства «Снопківське», ОСОБА_2, ОСОБА_7, про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу - відмовлено.

Окремою ухвалою Галицького районного суду Львівської області від 25 травня 2017 року доведено до відома прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 про виявлені порушення під час розгляду справи для проведення перевірки та вжиття заходів прокурорського реагування.

Рішення суду оскаржив позивач Галицька районна адміністрація Львівської міської ради.

Вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з»ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Покликається на те, що підвальні приміщення будинку АДРЕСА_1 належать на праві спільної сумісної власності усім мешканцям цього будинку, при цьому реалізація співвласниками своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

На переконання апелянта, лист директора ЛКП «Снопківське» від 10.06.2015 року № 2197 до реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції з вимогою внести зміни у право власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 у м. Львові, не міг слугувати підставою реєстрації права власності.

Не погоджується з висновком суду про те, що позивачем не доведено, яке право порушено діями відповідачів, оскільки згідно Положення про Галицьку адміністрацію Львівської міської ради від 01.11.2017 року № 977, адміністрація здійснює контроль за утриманням будинку (квартир) і має право на звернення у встановленому порядку до судових органів з відповідними заявами з питань, що виникають у процесі здійснення наданих повноважень.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Представник відповідача приватного нотаріуса Давидової Н.І. - ОСОБА_5 та представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача Галицької РА ЛМР, відповідач ОСОБА_6, представник третьої особи ЛКП «Снопківське» та третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не доведено яке його право порушено діями відповідачів, оскільки будинок № 29 на вул. Тарнавського у м.Львові перебуває у віданні Львівської міської ради та на обслуговуванні ЛКП «Снопківське», а спірне приміщення, як про це зазначає позивач у позовній заяві, належить на праві спільної сумісної власності усім мешканцям будинку, які не уповноважували Галицьку районну адміністрацію ЛМР звертатися до суду в їх інтересах.

Також суд вказав, що в обґрунтування вимоги про скасування реєстрації права власності на об'єкт нерухомості позивач не виклав жодного посилання на норми матеріального права, якими обґрунтовано можливість скасування реєстрації права власності на вказаний об'єкт.

Крім цього, суд зазначив, що приватний нотаріус Давидова Н.І. при посвідченні договору купівлі-продажу від 28.08.2015 року діяла відповідно до вимог п. 1 ст. 2 Гл. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки при вчиненні нотаріальної дії вона використовувала інформацію щодо предмета договору та його опис, який був наявний в документах поданих сторонами на підтвердження права власності на майно та відображений в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При цьому, позивач не надав доказів звернення до Реєстраційної служби у передбаченому порядку із заявою та відповідним переліком документів щодо скасування вищевказаного запису з Державного реєстру прав

Враховуючи наведені вище вимоги закону та матеріали справи, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду в повній мірі грунтується на нормах матеріального, процесуального права та досліджених доказах, тому підстави для його скасування відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачу ОСОБА_6 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 36,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 5-6).

Підставою виникнення права власності ОСОБА_6 на вказане вище нерухоме майно є договір купівлі-продажу, серія та номер 920, посвідчений 28.08.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидовою Н.І., за умовами якого ОСОБА_10 продала покупцю ОСОБА_6 нежитлове приміщення цокольного поверху, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яке складається з приміщення під індексом V площею 17,0 кв.м., під індексом ІІ площею 19,6 кв.м., загальною площею 36,6 кв.м. (а.с. 173).

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що передбачено ст. 319 ЦК України. Право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз"яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових права на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обмежень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (ст. 27 Закону).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що приватний нотаріус Давидова Н.І. при посвідченні договору купівлі-продажу від 28.08.2015 року діяла відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в частині з»ясування інформації щодо предмета договору та його опис, який був наявний у документах, поданих сторонами на підтвердження права власності на майно та була відображена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що продавець ОСОБА_10 набула право власності на спірне нежитлове приміщення цокольного поверху загальною площею 36,6 кв.м. в м. Львів, по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11, при цьому право власності продавцю за вказаним правочином ОСОБА_2 належало на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.2009 року, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції 10.08.2015 року, індексний номер 41987158 (а.с. 175).

Вказаний правочин у встановленому законом порядку не оскаржувався, не визнаний недійсним.

В свою чергу, з матеріалів справи встановлено, що 10.06.2015 року директор ЛКП «Снопківське» ОСОБА_12 звертався до начальника реєстраційної служби ЛМУЮ з проханням внести зміни в право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 з підстав помикового неврахування нежитлового приміщення ІІ-19, 6 м.к.в. (а.с. 9).

Доказів про те, що реєстраційна служба відмовила у проведенні реєстраційних дій (державній реєстрації прав), та в подальшому оскарження дій реєстратора в порядку розділу VІІ Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» або в судовому порядку, суду не надано.

Згідно з положеннями Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як із зобов»язально-правовим способом захисту (позовом про визнання відповідного правочину недійсним (ст. 215-235 ЦК України), так і з речово-правовим способом захисту права (позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації).

Враховуючи те, що первинна реєстрація права власності за ОСОБА_2 після внесення змін щодо площі нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 в м. Львові з врахуванням нежитлового приміщення під індексом ІІ площею 19,6 кв.м., а також наступний правочин - договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18.08.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, на підставі якого ОСОБА_10 набула право власності на спірне нежитлове приміщення, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнані, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог Галицької районної адміністрації ЛМР про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Давидовою Н.І.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк