АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3594/16-ц Номер провадження 22-ц/786/428/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Полтавський автоагрегатний завод» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ВАТ «Полтавський автоагрегатний завод», про стягнення коштів, які нею були сплачені в рахунок договору ренти від 21 жовтня 2004 року за ОСОБА_4 у розмірі 58 848,10 грн. на рахунок Публічного акціонерного товариства «Полтавський автоагрегатний завод». Свої вимоги мотивувала тим, що 21.10.2004 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 з однієї сторони та ВАТ « Полтавський автоагрегатний завод» з іншої сторони укладений договір ренти на строк три роки. Предметом цього договору було придбання нежитлового приміщення в рівних частках та на підставі цього договору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали власниками нежитлового приміщення по вул. Вільямса, 1 в м. Полтаві по 1/2 частині кожна. На виконання цього договору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внесли по 26 120,33 грн., а решту коштів вони повинні були внести в рівних частках протягом трьох років. Однак ОСОБА_4 перестала виконувати умови договору ренти, а тому ОСОБА_3 достроково внесла за ОСОБА_4 кошти по договору ренти у розмірі 58 848,10 грн. Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь в порядку зворотної вимоги 58 848,10 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2016 року за заявою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_4, як неналежний відповідач, замінена на належного відповідача Публічне акціонерне товариство «Полтавський автоагрегатний завод» (а.с. 57).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

З цим рішенням не погодилась позивач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 в рахунок виконання умов договору ренти від 21.10.2004 року двічі внесла 11.04.2006 р. на рахунок відповідача кошти у розмірі 58 848,10 грн.

Жодна із квитанцій та платіжних доручень по сплаті вказаних коштів не містить відомостей про те, що ОСОБА_3 вносить кошти за ОСОБА_4 по договору ренти.

Згідно довідки ВАТ«Полтавський автоагрегатний завод» від 22.05.2006 р. ОСОБА_4 станом на 06.04.2006 року сплатила 50% платежів згідно з договором ренти від 21.10.2004 р., загальна сума платежів становить 84 968,40 грн. (а.с. 46).

Із довіреності, виданої ОСОБА_3, ОСОБА_6 від 10.10.2005 року вбачається, що цією довіреністю ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_6 бути її представником у будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форм власності та видів діяльності, а також у відносинах з фізичними особами з будь-яких питань, що її стосуються як субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи та як фізичної особи. Строк дії вказаної довіреності пять років, до 10.10.2010 року (а.с. 72).

Згідно листа ВАТ«Полтавський автоагрегатний завод» на ім»я ОСОБА_3 від 09.06.2006 р. № 4019/02, 29.05.2006 р. платіжним дорученням за № 2263 на рахунок ОСОБА_3 були повернуті кошти в сумі 58 848,17 грн, які надлишково сплачені по договору ренти від 21.10.2004 р. 30.05.2006 р. платіжним дорученням за № 7 на рахунок ВАТ«Полтавський автоагрегатний завод» повернута вказана сума коштів. Поскільки виникла кредиторська заборгованість, ВАТ«Полтавський автоагрегатний завод» просив повідомити банківські реквізити для перерахування вищевказаної суми. На цьому листі міститься запис: «лист отримав представник за дорученням ОСОБА_6, підпис» (а.с. 73).

Місцевим судом досліджувались цивільні справи про спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4А, з приводу нерухомого майна, яке перейшло у власність ОСОБА_4 за договором ренти, та по жодній із справ ПАТ « Полтавський автоагрешатний завод» не був стороною у справі з приводу вказаних спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_3 знала, що вона 11 квітня 2006 року зайво сплатила відповідачеві 58 848,10 грн., а отже перебіг позовної давності почався саме із вказаної дати. Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_3 не просила поновити їй строк на звернення до суду. Посилання представника позивача на те, що перебіг позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом у ОСОБА_3 настав тоді, коли закінчився судовий спір між нею та ОСОБА_4 з приводу нерухомого майна придбаного ними за договором ренти, не заслуговують на увагу. Не можуть бути прийняті судом, як підстава для задоволення позовних вимог, посилання позивача та її представника на те, що ОСОБА_3 внесла кошти за ОСОБА_4 11 квітня 2006 року у звязку з тим, що ОСОБА_4 відмовилась виконувати умови договору ренти, оскільки із довідки відповідача (а.с. 46) вбачається, що ОСОБА_4 внесла кошти по договору ренти повністю 06 квітня 2006 року, тобто раніше ніж ОСОБА_3, а отже ОСОБА_4 06.04.2006 року повністю виконала свої зобовязання за договором ренти. Посилання представника позивача про те, що ОСОБА_6 діяв всупереч інтересам ОСОБА_3 та, отримавши лист відповідача 05.06.2006 року про надання інформації щодо номеру розрахункового рахунку ОСОБА_3 для переказу коштів, не повідомив ОСОБА_3 про нього, не можуть бути прийняті судом, як належний доказ того, що ОСОБА_3 була позбавлена можливості отримати вказані кошти. ОСОБА_3 видала довіреність ОСОБА_6, якою фактично уповноважила його розпоряджатися її правами та інтересами з будь-якими особами та по будь-якому питанню, а тому місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 була належним чином, через свого представника, повідомлена про намагання відповідача повернути їй зайво сплачені кошти по договору ренти 05.06.2006 року. Крім цього, достовірно знаючи про те, що зайво сплатила вказані кошти 11.04.2006 року, ОСОБА_3 мала можливість протягом десяти років звернутись до відповідача з вимогою про повернення вказаних коштів особисто, без свого представника. Отже на час звернення до суду із вказаним позовом до відповідача ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» 16.11.2016 року з часу внесення коштів до звернення до суду із вказаним позовом до ПАТ " Полтавський автоагрегатний завод" минуло 10 років 7 місяців 5 днів. Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом після спливу позовної давності.

Як встановила колегія суддів, такі висновки місцевого суду є правильними, оскільки суд дійшов їх після повного, всебічного та обєктивного зясування фактичних обставин справи, прав та обовязків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням № 2263 від 29.05.2006 р. платник ВАТ "Полтавський автоагрегатний завод" повернув отримувачу ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 58 848,17 грн., сплачені за договором ренти від 21.10.2004 р., що підтверджується відповідним платіжним дорученням зі штампом банку (а.с.74). Як вказує відповідач, 30.05.2006 р. платіжним дорученням за № 37 на його рахунок була повернута позивачем ця сума коштів. Вказане свідчить про те, що позивач знала про наявність виниклої у ВАТ "Полтавський автоагрегатний завод" кредиторської заборгованості у розмірі 58 848,17 грн., яка утворилася у результаті надлишково сплачених нею коштів по договору ренти від 21.10.2004 р. у вказаному розмірі. З вказаного часу для позивача почався строк позовної давності та тривав три роки.

08.12.2016 р. відповідач надав суду заяву про застосування строків позовної давності по даній справі (а.с.76-77).

Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесенння ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи позивача про те, що вона не згодна з тим, що звернулася до суду з позовом після спливу строку позовної давності, оскільки у неї з»явилися підстави для звернення до суду після отримання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав від 04.11.2015 року, якби її позовні вимоги були задоволені та за нею було визнано право власності на спірну частку майна, необхідності у поверненні коштів у розмірі 58 848,10 грн. не було б, отже строк позовної давності слід рахувати з 04.11.2015 року, не заслуговують на увагу, оскільки грунтуються на припущеннях, не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що її позов підлягає задоволенню, оскільки місцевим судом достатньо повно мотивовано підстави відмови його задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С у д д і: