Справа № 415/5267/17
Провадження № 2/415/1849/17
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

08.09.17 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Коваленко Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до DBG Group Investments, LLC (ДБГ Гроуп Інфвестмент, ЛЛЦ) про визнання права користування доменними іменами , -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, ОСОБА_1, із позовною заявою до DBG Group Investments, LLC (ДБГ Гроуп Інфвестмент, ЛЛЦ) в якій просив суд визнати за ОСОБА_1 право користування доменними іменами ecoquestair.com та ecoquest-air.com.

Суд вирішуючи питання про відкриття провадження у справі встановив, що вказана позовна заява не підсудна цьому суду, отже, підлягає поверненню.

До вказаного висновку, суд дійшов врахувавши наступні норми закону та встановивши наступні обставини.

Як вбачається з наданого до позову перекладу рішення адміністративної колегії DBG Group Investments, LLC проти ОСОБА_1 справа №D2017-1159, скаржником у справі виступає DBG Group Investments, LLC, Даллас, Texac, Сполучені Штати Америки, представлений Verve, Sater, Seymour and Pease, LLP, Сполучені Штати Америки, а відповідачем- Віктор ОСОБА_1, Макіївка, Україна, представляє себе самостійно, оскаржувані доменні імена ecoquestair.com та ecoquest-air.com зареєстровані ОСОБА_2 інтернет-імен України (UKRNAMES).

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 мешкає за адресою : Україна, м. Лисичанськ, вул. В.І. Сосюри, 349 А, к. 12, а відповідач DBG Group Investments, LLC (ДБГ Гроуп Інфвестмент, ЛЛЦ) знаходиться за адресою: 4100 Alpha Road, Suite 1100, Dallas, Texas 75244 (4100 ОСОБА_3, Сюіт 1100, Даллас, Техас 75244).

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що між сторонами виникли спірні правовідносини з іноземним елементом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом. Судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Статтею 7 цього Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "суд, встановлений законом" поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду (складу суду), але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року, "Лавентс проти Латвії" від 7 листопада 2002 року та "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року").

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право".

Отже, вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог ст.ст.2, 414 ЦПК України повинні керуватися як нормами ЦПК України так і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом .

У міжнародному цивільному процесі під підсудністю цивільних справ за участю іноземних осіб (міжнародною підсудністю) розуміють компетенцію судів певної держави щодо розгляду і вирішення цивільних справ та здійснення окремих процесуальних дій стосовно іноземного елемента. Перш за все, необхідно вирішити питання про те, на території якої держави повинна бути розглянута конкретна цивільна справа, а вже потім має бути визначений конкретний суд, наділений повноваженнями вирішувати подібні цивільні справи.

При вирішенні питання про міжнародну підсудність суд встановлює межі власної компетенції та не зачіпає питання про те, чи компетентний вирішувати дану справу будь який іноземний суд або інший юрисдикційний орган.

Загальні правила підсудності цивільних справ судам України визначаються стосовно іноземців так само, як і стосовно громадян України.

Відповідно до ст. 414 ЦПК підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Отже, при вирішенні питання про міжнародну підсудність в Україні також діє «закон суду». Це означає, що при визначенні підсудності цивільних справ за участю іноземної особи може мати місце загальна територіальна підсудність, альтернативна, виключна та договірна підсудність.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Справи з іноземним елементом, що можуть прийматися до розгляду судами України передбачені ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», а справи з іноземним елементом, що належать до виключної підсудності судам України передбачені ст. 77 вказаного Закону.

Так згідно ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку , зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону .

Отже, справи з іноземним елементом підсудні судам України у разі застосування сторонами договірної підсудності. Домовленість сторін щодо підсудності має бути досягнута у письмовій формі.

Якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи судам України, спір підлягає вирішенню в судах загальної юрисдикції України.

Відкриваючи провадження у справі, суд має з'ясувати, чи була досягнута договірна підсудність між сторонами.

З позовної заяви вбачається, що угода про підсудність справи з іноземним елементом між сторонами даної справи відсутня, а відповідач має своє місце знаходження на території Сполучених штатів Америки.

За загальними правилами підсудності, відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичної особи пред'являються в суд за їхнім місцем знаходження.

Альтернативна підсудність щодо розгляду справ про право інтелектуальної власності не передбачена.

Обґрунтовуючи своє рішення, щодо подачі позову до Лисичанського міського суду Луганської області, позивач посилається на те, що в розділі IX своєї скарги до ОСОБА_2 арбітражу та посередництва (Arbitration and Mediation Center) відповідач зазначає, що відповідач, відповідно Єдиним правилам вирішення спорів щодо доменного імені (UDRP), у випадку будь-якого оскарження позивачем ОСОБА_2 арбітражу та посередництва (Arbitration and Mediation Center) щодо скасування або передачі доменних імен, які є предметом оскарження зобовязуються підкоритися юрисдикції суду країни відповідного реєстратора. Таким чином позивач вважає, що цим самим відповідач надав свою згоду на те, що будь який спір стосовно доменних імен може бути розглянутий в загальній судовій юрисдикції в країні ТОВ «УКРНЕЙМС», так як ТОВ «УКРНЕЙМС» є реєстратором доменних імен ecoquestair.com та ecoquest-air.com.

Щодо вказаного судом встановлено наступне.

Відповідно до п.п. 3.2.13 п. 3.2 розділу 3 Єдиних Правил розгляду спорів про доменні імена скарга повинна бути подана в письмовій формі на твердому носії, а також (за винятком, якщо це неможливо здійснити, додатків), в електронній формі та повинна, зокрема, містити вказівку, що Заявник підкориться стосовно будь-яких оскаржень рішення в адміністративному процесі про скасування реєстрації або передання доменного імені, юрисдикції судів, у щонайменше однієї Взаємної Юрисдикції.

З копії скарги відповідача (в перекладі засвідченому нотаріально) поданої до Всесвітньої організації інтелектуальної власності центр арбітражу та посередництва з розділу IX скарги зазначено, що скаржник (відповідач по справі) вказав, що згідно Параграфу 3(b)(хіі) Правил, Скаржник надасть, з урахуванням усіх перепон, що можуть бути створені Відповідачем для Адміністративної колегії для передачі або скасування доменних імен, що є предметом цієї Скарги, до юрисдикції судів у місці головного офісу відповідного реєстратора.

Отже, у суду є підстави вважати, що позивач не правильно сприйняв вказаний скаржником вислів, щодо спільної юрисдикції. Позивач вважає, що відповідач надав свою згоду на те, що будь який спір стосовно доменних імен може бути розглянутий в загальній судовій юрисдикції в країні ТОВ «УКРНЕЙМС», проте суд зазначає, що відповідач надав свою згоду підкориться стосовно будь-яких оскаржень рішення в адміністративному процесі про скасування реєстрації або передання доменного імені, юрисдикції суду у місці головного офісу відповідного реєстратора, а саме, в даному випадку ТОВ «УКРНЕЙМС».

ТОВ «УКРНЕЙМС», місце головного офісу в Україні якого позивачем не вказано, який є реєстратором спірних доменних імен ecoquestair.com та ecoquest-air.com в якості сторони у справі не зазначений.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням характеру спору і суб'єктного складу сторін у справі позовна заява територіально не підсудна Лисичанському міському суду Луганської області.

Згідно зі ст.115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Аналогічна норма передбачена п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, відповідно до якої, заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

Отже, позовну заяву ОСОБА_1 до DBG Group Investments, LLC (ДБГ Гроуп Інфвестмент, ЛЛЦ) про визнання права користування доменними іменами необхідно повернути для подання до належного суду.

Частина 5 ст. 121 ЦПК України передбачає, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Також, суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Керуючись ст.ст. 109, 110, 115, 121, 208-210, 293, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до DBG Group Investments, LLC (ДБГ Гроуп Інфвестмент, ЛЛЦ) про визнання права користування доменними іменами - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Розяснити позивачу, що повернення цієї заяви не позбавляє його права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Коваленко