Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/2546/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов О.М.
Провадження №22-ц/778/328/17 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_3, треті особи: Обслуговуючий садівничий кооператив «Козацька садиба», Державна інспекція сільського господарства у Запорізькій області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Стіхія» про визнання частково незаконним та скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію державного акта, витребування та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2014 року Запорізька місцева прокуратура №2 Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що перевіркою, проведеною прокуратурою Запорізького району, встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2006 № 14/33 затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 4,8969 га (сіножаті) в оренду громадянам - членам ОСК «Козацька садиба» для ведення садівництва, розташованої на землях запасу Долинської сільської ради, за межами населеного пункту на 49 років. На підставі вказаного розпорядження 06.04.2006 між Запорізькою районною державною адміністрацією та ОСК «Козацька садиба» було укладено договір оренди земельної ділянки. Вищезазначений договір оренди земельної ділянки 20.09.2010 розірвано, про що Запорізькою районною державною адміністрацією та ОСК «Козацька садиба» складено договір про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 № 2/12 передано безоплатно у власність 42 громадянам земельні ділянки загальною площею 3,6541 га (сади) за рахунок земель обслуговуючого кооперативу «Козацька садиба», розташованих за межами населених пунктів Долинської сільської ради, в тому числі, у власність ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 0,0960 га для ведення садівництва. На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 від 05.04.2007.

Разом з тим, встановлено, що розпорядження голови Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 № 2/12 в частині передачі земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0960 га для ведення садівництва ОСОБА_3 є незаконним та підлягає скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на його підставі - визнанню недійсним, оскільки порушено порядок приватизації земельної ділянки. Так, спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 без розроблення відповідного проекту землеустрою. Крім того, згідно листу Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 10.04.2014 № 1756 відповідно до генерального плану розвитку м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 15.09.2004, територія земельних ділянок, які передані у власність членам ОСК «Козацька садиба» визначена як територія багатоквартирної каскадної забудови. Використання зазначених земельних ділянок для садівництва суперечить діючому генеральному плану міста. Вищенаведене змусило прокурора звернутися до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на зазначені обставини, прокурор просив суд визнати частково незаконним та скасувати розпорядження Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, скасувати запис про державну реєстрацію державного акта, витребувати та повернути земельну ділянку.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду Заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заявлених прокурором вимог, суд виходив з того, що зі змісту позовної заяви та наданих позивачем доказів не вбачається наявність факту порушення або оспорювання прав держави в особі Головного управління Держземагенства, правонаступником якого являється Держгеокадастр у Запорізькій області або інших осіб, а тому заявлені вимоги визнав безпідставними.

Висновки суду погоджуються з фактичними обставинами справи і є обґрунтованими.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Запорізької РДА № 14/33 від 03 березня 2006 року затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 4,8969 га (сіножаті) в оренду громадянам - членам ОСК «Козацька садиба» для ведення садівництва, розташованої на землях запасу Долинської сільської ради, за межами населеного пункту на 49 років (том1 а.с.8).

На підставі вказаного розпорядження 06 квітня 2006 року між Запорізькою РДА та ОСК «Козацька садиба» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, згідно п.14 якого земельна ділянка передається в оренду для ведення садівництва (том1 а.с.10-13).

Розпорядженням голови Запорізької РДА від 06 грудня 2006 року за № 14/486 внесено зміни до розпорядження № 14/33 від 03 березня 2006 року в частині визначення площі земельної ділянки, а саме, зменшено її розмір з 4,8969 га до 4, 7263 га. На виконання вказаного розпорядження внесено відповідні зміни до договору оренди земельної ділянки, зокрема, визначено розмір переданої в оренду земельної ділянки 4, 7263 га - сіножаті (том1 а.с.9,13).

Розпорядженням голови Запорізької РДА № 2/12 від 09 лютого 2007 року передано безоплатно у власність 42 громадянам земельна ділянка загальною площею 3, 6541 га за рахунок земель ОСК «Козацька садиба», що розташовані за межами населених пунктів Долинської сільської ради.

У додатку до вказаного розпорядження зазначено, що у власність ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 0,0960 га для ведення садівництва (том 1:а.с.15 зворот).

Останнім на підставі вказаного розпорядження 05 квітня 2007 року отримано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії НОМЕР_2 (том 1:а.с.16).

Заявлений у червні 2014 року позов прокурор обґрунтовував незаконністю передачі земельної ділянки площею 0,0960 га у власність ОСОБА_3 на підставі розпорядження Запорізької РДА від 09 лютого 2007 року, вважаючи, що відповідач не був землекористувачем спірної земельної ділянки, проект землеустрою та технічна документація щодо відведення спірної земельної ділянки не розроблялися та не затверджувалися, цільове призначення не визначалося, що було встановлено проведеною 17 квітня 2014 року перевіркою дотримання вимог земельного законодавства за участю спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, оцінених у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку, що при передачі у власність відповідачу як члену садівничого товариства спірної земельної ділянки та видачі йому державного акта про право власності на землю були дотримані вимоги діючого на той час законодавства, а тому доводи прокурора про те, що втручання в право власності останнього відбулося в зв'язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку визнав недоведеними.

При цьому суд керувався не тільки нормами земельного законодавства, а і положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предметом безпосереднього регулювання яких є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Так, статтею 19 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено категорії земель, на які за основним цільовим призначенням вони поділяються, зокрема, землі сільськогосподарського призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

За правилами ч.1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСК «Козацька садиба» було передано в оренду земельну ділянку з цільовим призначенням - ведення садівництва і саме з таким цільовим призначенням у подальшому були передані земельні ділянки у власність членам кооперативу, зокрема, ОСОБА_3

При цьому у тексті самого розпорядження Запорізької РДА № 2/12 від 09 лютого 2007 року про приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян з підстав їх членства в ОСК «Козацька садиба», також міститься посилання на те, що земельні ділянки, що підлягають приватизації за рахунок земель обслуговуючого кооперативу, перебувають у користуванні членів обслуговуючого садівничого кооперативу.

У зв'язку з цим доводи позивача щодо зміни цільового призначення зазначених земель та порушення Запорізькою РДА порядку встановлення та зміни їх цільового призначення суд правомірно визнав безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Безоплатна приватизація земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян(ч.3 ст. 116 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено ст. 118 ЗК України. Згідно ч.ч.1,2 названої статті у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний термін на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначено ст. 121 ЗК України.

Посилання позивача на те, що приватизація земельної ділянки ОСОБА_3 відбувалася із порушенням вказаних норм Земельного кодексу, суд не визнав переконливими.

У відповідності із ст. 36 Конституції України громадяни України мають право на об'єднання в громадські організації, в тому числі і садівницькі товариства. Діяльність таких товариств регулюється їх Статутами, прийнятими загальними зборами членів товариств і зареєстрованих у встановленому порядку.

За положеннями ст. 35 ЗК України кожний член садівницького товариства має право вимагати визнання за ним права власності на земельну ділянку, якою він користується, з оформленням на нього особисто права власності на земельну ділянку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 являється членом ОСК «Козацька садиба» (т.1,а.с. 62-64), створеного 05.07.2005 року.

Згідно Статуту вказаного кооперативу, останній є обслуговуючим кооперативом, предметом діяльності якого є вирощування (виробництво) членами кооперативу на виділених їм ділянках фруктів, ягід, овочів та іншої сільськогосподарської продукції. Право кожного члена кооперативу оформити виділену йому земельну ділянку у власність передбачено п.5.5 Статуту.

Рішенням загальних зборів членів кооперативу від 21.12.2006 року(протокол № 5) було затверджено генеральний план забудови території ОСК «Козацька садиба», здійснено розподіл земельних ділянок між членами кооперативу та затверджено їх реєстр, згідно якому ОСОБА_3 виділено у користування земельну ділянку № 3 площею 0,0960 га (т.1,а.с.65-67).

Затверджений рішенням зазначених зборів генеральний план забудови був виконаний на підставі договору № 089106 від 18.09.2006 року Державним науково-дослідним та проектним інститутом «Дніпроелектроконструкція» і відповідно до вказаного плану, встановлювалися межі як земельних ділянок, що перебувають у користуванні членів кооперативу, так і земель загального користування (том2:а.с.30). Вказані обставини спростовують доводи про те, що земельна ділянка № 3 площею 0,0960 га ОСОБА_3 в натурі не виділялась і у його користуванні не перебувала, як і доводи про відсутність передбачених ч.2 ст. 118 ЗК України технічних матеріалів на підтвердження розміру земельної ділянки для прийняття органом виконавчої влади рішення щодо приватизації земельної ділянки.

Крім того, заперечуючи проти позову, представник ОСОБА_3 заявляла клопотання про застосування позовної давності до вимог, заявлених прокурором у червні 2014 року щодо скасування прийнятого більше 7 років тому розпорядження Запорізької РДА Запорізької області від 09.02.2007 року № 2/12 в частині передачі у власність відповідачу спірної земельної ділянки, який вважала пропущеним.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після споєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу(п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93,22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положення ст. 268 ЦК України передбачає винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема, у п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак, п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави і її органів яв суб'єктів владних повноважень, положення п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України не поширюється на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист прав державної власності, порушеного незаконними правовими актами органів державної влади.

На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України і на підставі ч.1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 6-68 цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції і правомірно була врахована судом першої інстанції при розгляді даної справи.

В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції правильно зазначив, що застосування строку позовної давності вирішується судом в розумінні положень частини 5 статті 267 ЦК України тільки щодо порушеного права позивача.

Суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено порушеного права, та обгрунтовано відмовив у позові саме з цих підстав.

За змістом ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ті докази та обставини, що наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди прокурора з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, достатніх підстав для зміни чи скасування судового рішення у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України вони не містять.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: