Справа № 137/15/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2017 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, у тому числі на будинок з господарськими спорудами, котрий розташований по АДРЕСА_1 Після смерті батька позивач звернувся до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом котра складається із земельної ділянки, однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його батька ОСОБА_2.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак до канцелярії суду подано заяву, відповідно до якої позивач просить: розглянути справу у його відсутність; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити; витрати зі сплати судового збору просить залишити за ним (а.с. 24), одночасно долучивши до своєї заяви матеріали на підтвердження позовної вимоги (а.с. 25-27).

Представник відповідача - Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області у судове засідання також не з'явився, однак до суду надійшла заява, про те, що відповідач позов визнає та просить справу розглянути без представника сільської ради (а.с. 21) .

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданим виконавчим комітетом Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Заповітом, посвідченим 21.12.2010 р. ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що матиме право за законом, заповів своєму синові ОСОБА_1 (а.с. 8).

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 27.01.1987 р. Вербівською сільською радою Літинського району Вінницької області, підтверджуються родинні відносини між позивачем та спадкодавцем, як між сином та батьком (а.с. 7).

Згідно довідки за № 1143-2/12 від 20.12.2016 р., виданої виконавчим комітетом Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, згідно записів по господарської книги № 9 за 2011-2016 рр. власником будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до довідки за № 1144-2/12 від 20.12.2016 р., виданої виконавчим комітетом Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, земельні ділянки, які надані ОСОБА_2 площами: 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0, 08 га - для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території сільської ради в межах АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно листа від 31.12.2016 р. за № 2551/02-14, який надіслано державним нотаріусом Літинського районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 (а.с.25).

Відповідно до технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, будинок побудовано у 1970 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера «А» загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., веранди літера «а», ганку, сараю літера «Б», сараю літера «Б1», погребу «п/Б1», сараю «Б2», вбиральні «В», огорожі №1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, криниці № 5. Самовільні побудови відсутні. (а.с. 12-16).

При прийнятті рішення судом також врахована відмова спадкоємця, котрий мав би право на обов'язкову частку у спадщині в порядку спадкування за заповітом, адже дружина спадкодавця - мати спадкоємця (відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27.01.1987 р. (а.с. 7), ОСОБА_3 своєю заявою від 23.01.2017 р. повідомила суду, що не заперечує проти задоволення позову, спадщину не приймала та приймати не буде (а.с. 26)

Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач ОСОБА_1 не може нотаріально оформити свої спадкові права, а спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку у спадщині її не приймають та не будуть приймати, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_2, та складається з житлового будинку із по господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

При зверненні до суду із заявою позивач зазначив, що витрати зі сплати судового збору просить залишити за ним (а.с. 24). За наведених обставин вважаю, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 197, 213-215 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку літера «А» загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., веранди літера «а», ганку, сараю літера «Б», сараю літера «Б1», погребу «п/Б1», сараю «Б2», вбиральні «В», огорожі №1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, криниці № 5, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.