У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Василівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на частку спадкового майна; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання розірвання шлюбу фіктивним, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, встановлення факту проживання однією сім'єю за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Василівської сільської ради Полтавського району Полтавської області та, уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати заповіт, складений на користь ОСОБА_5 і посвідчений 14 серпня 2007 року секретарем виконавчого комітету сільської ради с. Василівка Полтавського району, недійсним; визнати за ним право власності на 1/2 частку спадкового майна його матері ОСОБА_6 та право власності на 5/12 часток спадкового майна у порядку спадкування за заповітом його батька ОСОБА_7

У червні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та, уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, зареєстрованого відділом ЗАГС Полтавського райвиконкому 20 червня 1986 року, фіктивним та вилучити із книги реєстрації розірвання шлюбів актовий запис № 147; визнати домоволодіння по АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6; визнати за померлою матір'ю ОСОБА_6 право на 1/2 частку вказаного домоволодіння; визнати право власності за ним на обов'язкову частку після померлого ОСОБА_7; встановити факт сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 20 червня 1986 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 5/12 часток спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_7

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та ОСОБА_6, не перебуваючи у шлюбі між собою, у період з 20 червня 1986 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнанодомоволодіння по АДРЕСА_1об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку домоволодіння по АДРЕСА_1, що за життя належало його матері - ОСОБА_6, право власності на обов'язкову частку у спадщини після померлого ОСОБА_7, яка прийнята ОСОБА_6 та складає 1/12 частку в спадщині спадкодавця ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_5 право спільної часткової власності на 5/12 часток спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_7

У решті позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що ухвала апеляційного суду постановлено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 297 ЦПК України,дійшов до правильного висновку про те, що заявником не надано доказів на підтвердження поважності причин значного пропущення строку на апеляційне оскарження, тому відсутні підстави для його поновлення.

При цьому встановлено, що заявник своєчасно отримав рішення суду від 26 грудня 2012 року, а наведені ним причини поганого хворобливого стану стосуються грудня 2013 року.

Інші доводи касаційної скарги стосуються оскарженого рішення районного суду, яке не є предметом касаційного перегляду.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції виходив із того, що безпідставне поновлення строку на оскарження рішення суду, яке набрало чинності, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у такому його елементі справедливого судового розгляду як принцип правової визначеності.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.П. Штелик