Єдиний унікальний номер 219/7230/16-ц Номер провадження 22-ц/775/21/2017
Єдиний унікальний номер 219/7230/16-ц Головуючий у 1 інстанції Шевченко Л.В.
Номер провадження 22-ц/775/2070/2016 Доповідач Дундар І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про встановлення місця проживання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що з 2009 року він і відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації в органах РАЦС. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 З 19 січня 2013 року вони перестали жити разом, син залишився проживати з матір'ю. У 2015 році відповідач виїхала разом з дитиною в окуповане місто Донецьк, де в неї немає умов для проживання та виховання дитини, проживання у місті Донецьк в умовах війни надає негативний психологічний вплив на дитину. Просив суд встановити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання його батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Управління молодіжної політики Бахмутської міської ради Донецької області про встановлення місця проживання дитини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права: суд фактично не розглянув його позов з підстав, зазначених в ньому та не врахував, що в інтересах дитини - проживання з батьком, так як відповідач, яка мешкає в м. Донецьку не має умов для проживання та виховання дитини, вона не працює, перебування дитини на тимчасово окупованій території є небезпечним для її життя та здоров'я, суд не з'ясував де фактично перебуває відповідач та дитина, в яких умовах вони проживають, у відсутність відповідача суд не мав можливості розібратися та ухвалити обґрунтоване рішення, оскільки відсутня змагальність при наданні доказів.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради надав суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5, 23 квітня 2013 року протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Артемівської міської ради від № 4 за згодою батьків встановлено порядок побачення батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3, позивач позитивно характеризується, створив створив належні умови для проживання та виховання малолітнього сина, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків надати немає можливості, оскільки ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_3, але фактично протягом року за вказаною адресою не проживає, в дошкільних навчальних закладах та лікувальних установах в м. Бахмут дитина на обліку не перебуває.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не наведено доказів ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки щодо спілкування та виховання дитини, не надано належних доказів тому, що дитина має бути розлучена з матір'ю, тобто відсутні підстави для визначення місця проживання дитини з позивачем.

Але з такими висновками суду погодитися неможливо.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався лише на положення ст.161 СК України, обґрунтовував позовні вимоги тим, що в інтересах дитини - проживання з батьком (арк..спр.2-3).

В той же час, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і розглянув спір на підставі положень ст.159 СК України.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, під час розгляду справи суд першої інстанції порушив норми процесуального права, фактично не розглянув спір з підстав, заявлених в позовній заяві, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового.

Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі положень принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Частиною 2 статті 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, на рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Колегія суддів вважає, що ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі позивачем не наведено доводів та фактів, які б свідчили про наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що в інтересах дитини - проживання з батьком, так як відповідач, яка мешкає в м. Донецьку не має умов для проживання та виховання дитини, вона не працює, перебування дитини на тимчасово окупованій території є небезпечним для її життя та здоров'я, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

На підставі ч.3 ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні які-небудь докази на підтвердження даних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не з'ясував де фактично перебуває відповідач та дитина, в яких умовах вони проживають є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявляв клопотань щодо витребування доказів судом.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольни частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: