Справа № 524/6486/15-ц
Провадження №2/524/271/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

Головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20.08.2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно умов якого позичальник отримала кредитні кошти в сумі 29450,00 дол.США з розрахунку 10,99% річних на строк до 19.08.2015р..

Виконання позичальником умов договору забезпечується порукою, відповідно до договору від 20.08.2008р. укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3

30.06.2010р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів, згідно умов якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників ТОВ «Український промисловий банк» повного і належного виконання зобовязань.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконала, у звязку з чим, станом на 20.07.2015р. утворилась заборгованість в сумі 381366,44 грн..

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 381366,44 грн..

В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_1, позов визнав частково. Зазначив, що за його підрахунком заборгованість за кредитом становить 1681,80 дол.США. Крім того, підтримавши заяву ОСОБА_2, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, що предявлені за межами позовної давності, тобто до 01.08.2012р..

Відповідач, ОСОБА_3 та його представник, ОСОБА_4, проти задоволення позову заперечували. Представник відповідача зазначив, що в 2009 році банком на адресу ОСОБА_3 була надіслана вимога про дострокове повернення кредиту, а тому в частині вимог до поручителя строк позовної давності сплив.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, встановив наступне.

20.08.2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №141-0191005/ФК.

Відповідно до п.п.1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 1.3., 1.5., 1.6. 1.7, 2.4 кредитного договору №141-0191005/ФК банк надає позичальнику кредитні кошти, на наступних умовах: сума кредиту 29450,00 доларів США; строк кредитування 84 місяця; дата повернення кредиту 19.08.2015 року; мета кредитування придбання автомобіля Hyundai Tucson, р/в 2008; процента ставка за користування кредитом 10.99% річних; комісія за надання кредиту 1,5% від суми кредиту; комісія за управління кредиту 0,1% від суми кредиту. Повернення кредиту здійснюється щомісячними частинами в розмірі не менше як 350,60(триста пятдесят)60/100 доларів США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту.

В забезпечення виконання умов за кредитним договором №141-0191005/ФК від 20.08.2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №143-0191005/ZПОР-08 від 20.08.2008р.

Відповідно до п.3 договору поруки поручитель та боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків.

10.06.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в порядку встановленому договором або законом та в установлений строк.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із змісту ст.ст. 1049, 1050 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк встановлений договором.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Статтями 553, 554, 543 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Боржник та поручитель є солідарними боржниками перед кредитором.

У звязку з порушенням ОСОБА_2 умов договору, виникла заборгованість, яка станом на 20.07.2015р. становить 17323,09 дол. США, що еквівалентно 381366,50 грн..

Наявність вказаної заборгованості і її розмір підтверджені доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором №141-0191005/ФК від 20.08.2008р. (а.с.117-118).

Судом враховані надані відповідачем копії квитанцій про сплату коштів на погашення кредиту, однак вони не спростовують визначений позивачем розмір заборгованості за кредитом.

У звязку з цим суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_2В, що розмір заборгованості за кредитом становить 1681,80 дол.США.

20.01.2015р. на виконання вимог п 6.2 Кредитного договору та п.4 договору поруки відповідачам були направлені досудові вимоги про повне дострокове повернення кредиту(а.с.18-21).

В повному обсязі вимога Банку виконана не була, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судом встановлено, що 24.12.2010р. на адресу відповідача, ОСОБА_2, ПАТ «Дельтабанк» було направлено досудову вимогу про дострокове повернення кредиту(а.с.186).

Отже, банк змінив строки виконання зобовязань.

Однак, відповідно до виписок по особовому рахунку за період з 02.07.2010р по 20.07.2016р.(а.с.201-223, 257-275) ОСОБА_2 було здійснено ряд платежів, спрямованих на погашення заборгованості, що на думку суду, свідчить про визнання нею боргу і, відтак, про переривання строку позовної давності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

За змістом ч.4 с. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Порука це строкове зобовязання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

З настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання (виникнення простроченої заборгованості за овердрафтом) предявити вимоги до поручителя.

(правова позиція ВСУ, висловленас19.10.2016р по справі № 6-1265цс16).

Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів про звернення до поручителя в межах шести місяців, після настання строку виконання основного зобовязання, а саме після спливу 30 днів від дня направлення ОСОБА_2 досудової вимоги(а.с.186), суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині вимог до поручителя.

Таким чином, з ОСОБА_2 необхідно стягнути заборгованість за кредитом в сумі 381366,44 грн..

За таких обставин, позов ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави, підлягає стягненню судовий збір в сумі 1906,84 грн, відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 15, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк» заборгованість за кредитним договором №141-0191005/ФК від 20.08.2008р. у сумі 381366,44 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1906,84 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Д.Андрієць