Справа №473/1410/16-ц 02.02.2017 02.02.2017 02.02.2017
Провадження №22-ц/784/114/17
Справа № 473/1410/16ц
Провадження № 22ц/784/114/17 Головуючий у 1-ї інстанції Вуїв О.В.
Категорія 48 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

2 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Гавор В.Б.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

відповідачки - ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

представника третьої особи - Власової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2016року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4,

третя особа - Виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області,

про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним.

В обґрунтування позову посилався на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, та у них народилася спільна дитина - донька ОСОБА_5.

Після розірвання шлюбу у березні 2014 року, сторони проживають окремо та за спільною згодою донька проживає разом з батьком.

В кінці березня 2016 року мати тимчасово, та за згодою позивача, забрала малолітню доньку до себе на період шкільних канікул, але по їх закінченню дитину до батька за місцем її постійного проживання не повернула. Внаслідок таких дій відповідачки у сторін виник конфлікт із визначення місця постійного проживання їх спільної дитини.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено, ухвалено про визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення ним норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався тим, що батько позитивно характеризуються, працює та створив найкращі умови для проживання, виховання та матеріального утримання доньки, що вказує на обґрунтованість його вимог з урахуванням висновку органу опіки виконкому Вознесенської міськради.

З такими висновками суду можна погодитися.

Згідно зі статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після свого народження проживала спільно з ними та батьками позивача у місті Вознесенську у належній матері позивача двохкімнатної квартирі.

Після розірвання шлюбу за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2014 року, відповідачка ОСОБА_4 виїхала на заробітки до міста Києва, де з лютого 2015 року знімає житло та працює. Внаслідок виїзду матері донька залишилася проживати за місцем реєстрації батька з дідусем та бабусею.

У кінці березня 2016 року відповідачка зі згоди батька тимчасово забрала дитину за своїм місцем проживання до міста Києва, але влаштувала її до навчального закладу, де дитина до ухвалення рішення суду, яке оскаржено, навчалася та проживала у родині матері, яка зареєструвала шлюб з іншим чоловіком.

Батько дитини з 2015 року проживав у місті Миколаєві, де має місце роботи і за час розгляду справи у суді першої інстанції намагався створити нову сім'ю, так як проживав з іншою жінкою без реєстрації шлюбу, в орендованій двохкімнатної квартирі, з її малолітнім сином від іншого шлюбу. Його донька ОСОБА_5 у зазначеної родині та у квартирі, яка орендувалася, не проживала, але за актом обстеження умов проживання цієї родини від 13 листопада 2015 року, співмешканка позивача не заперечувала проти спільного проживання з донькою цивільного чоловіка.

На час апеляційного перегляду, позивач ОСОБА_2 повернувся на постійне місце мешкання за адресою своєї реєстрації в будинок своїх батьків, куди в листопаді 2016 року повернув на проживання і доньку сторін.

Таким чином, відповідачка створила нову родину, позивач, навпаки, продовжив проживати самостійно за місцем проживання батьків, за яким з народження і до березня 2016 року постійно проживала малолітня дитина.

За висновком Виконкому Вознесенської міської ради як органу опіки та піклування від 31 березня 2016 року (а.с.46-47), батьком ОСОБА_2 та бабусею і дідусем створені належні умови для проживання дитини, яка висловила бажання і в подальшому проживати спільно з ними, але в ньому відсутні будь-які дані щодо умов та характеристики проживання матері дитини. Тому такий висновок складено однобічно без з'ясування усіх належних даних, але з урахуванням думки малолітньої дитини.

Одночасно, на підтвердження належних умов проживання відповідачкою надано акт, складний за її місцем мешкання у місті Києві, доповідну класного керівника її доньки з навчального закладу за місцем проживання матері, та докази неможливості надання висновку психолога та органу опіки за місцем проживання матері, у зв'язку неправомірними діями батька, який 30 листопада 2016 року без її повідомлення самовільно забрав дитину по дорозі до школи в місті Києві та перевіз її за своїм зареєстрованим місцем проживання у АДРЕСА_1.

Тому, з викладеного слідує, що обидві сторони відповідально, на свій розсуд, ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, мають позитивні характеристики, та належні умови для забезпечення малолітній дитини.

Разом з тим, колегією суддів у відповідності до частини 2 статті 171, частини 2 статті 160 СК України вислухана думка малолітньої ОСОБА_5, яка висловила бажання проживати спільно з бабусею та батьком, навчатися у відомому їй класі загальноосвітньої школи міста Вознесенську.

Тому, такі обставини є виключними, та є умовою для розлучення малолітній дитини з її матір'ю, так як колегією суддів підстави для ухвалення обґрунтованого судового рішення в супереч думці дитини, згідно з частиною 3 статті 171 СК України, не встановлено.

При цьому, колегія суддів враховує, що дитина, проживаючи у місті Вознесенську разом з татом та бабусею, проживає у звичних та комфортних для себе умовах, і за позицією відповідачки як мати, може проживати за своїм бажанням з батьком, якому перешкоджати вона не буде.

Тому, за наявності таких обставин, є підстави для визначення місця проживання дитини з батьком, та участі у її вихованні та утримання матері.

Отже, підстав для скасування та зміни рішення суду, з урахуванням думки дитини, що досягла десятилітнього віку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді