Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.

при секретарі - Томіленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено, визнано ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

До суду звернулась відповідач ОСОБА_1 із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що вона не була повідомлена належним чином про дату судового засідання, оскільки позивачі не зазначили тимчасову адресу її проживання та адресу роботи, про що були обізнані. Про винесення рішення відповідач дізналась після отримання виконавчого листа під час стягнення судових витрат. Копія рішення суду була отримана відповідачем 07.12.2016р. При винесенні рішення не було враховано те, що відповідач була позбавлена перебування та проживання у спірній квартирі, оскільки позивачі перешкоджали у вільному доступі до спірної квартири.

Заявник ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги заяви про перегляд заочного рішення з викладених у заяві підстав. Заявник додатково зазначила, що в квартирі зареєстрована її малолітня дитина, крім того заявник зверталася до органів внутрішніх справ з приводу перешкоджання їй в користуванні квартирою. Представник заявника додатково зазначила, що позивачі не впускали відповідача до квартири - двері були зачинені, замки - поміняні. Крім того, вважає, що акти не є належними доказами не проживання відповідача в квартирі протягом тривалого часу, а лише вказують на відсутність особи в приміщенні квартири в певний час. Право позивачів розпоряджатися квартирою жодним чином не порушується пропискою відповідача за спірною адресою, а розірвання шлюбу не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просили в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовити. Пояснили, що не чинили відповідачеві жодних перешкод у користуванні квартирою. Представник додатково зазначив, що відповідач була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи - у тому числі й шляхом повідомлення в пресі, а до заяви не долучено доказів на обґрунтування вимог заяви. Також представник надав пояснення аналогічні викладеним у письмових поясненнях позивача ОСОБА_2, які долучені до матеріалів справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали цивільної справи та доводи заяви, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, лише сукупність зазначених обставин є підставою для скасування заочного рішення в порядку ст. 232 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що направлені на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача повістки поверталися за закінченням терміну зберігання (а.с.44-46, 55-56), разом з тим, відповідач повідомлялась про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі (а.с.60).

Копію заочного рішення відповідач отримала 07.12.2016р., що підтверджується розпискою в довідковому листі до справи.

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 11.06.2015 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права користування квартирою, в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що вона не проживає в спірній квартирі з липня 2014 року, на користування в ній не претендує, але їй нема де зареєструватися.

При цьому відповідачем не надано жодного доказу, який мав би істотне значення для правильного вирішення даної справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність передбаченої ч. 1 ст. 232 ЦПК України сукупності підстав для задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно ч. 4 ст. 231 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 231, 232 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровського районного суду м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя