№ 201/7318/17
провадження 4-с/201/49/2017
УХВАЛА

12 вересня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_3 про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобвязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання в вигляді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки, застосовано Закон України Про амністію у 2014 році, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, стягнуто інші витрати. Вказаний вирок набрав законної сили і по ньому видані виконавчі листи і направлені для виконання.

Виконавчі листи по вказаним стягненням надійшли для виконання до Новокодацького районного ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

23 травня 2017 року до суду звернулася ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця Новокодацького ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобвязання вчинити певні дії. В обгрунтування скарги заявник посилається на те, що лише 16 травня 2017 року мала можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження № 50004435, отримала копію ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2017 року по справі № 205/1065/17, з якої вона дізналась, що державний виконавець Новокадацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 з моменту поновлення виконавчого провадження не здійснив жодних встановлених виконавчими документами і діючим законодавством, заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, матеріали справи навіть не містять доказів вручення ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження, повідомлення боржника про проведення державним виконавцем виконавчих дій або доказів належним чином оформленої відмови боржника від одержання документів виконавчого провадження, саме на той момент вона зрозуміла, що її права як сторони виконавчового провадження були порушенні.

Незважаючи на вимоги закону, відсутня будь-яка реакція на таку бездіяльність вказаного державного виконавця керівника Новокадацького ВДВС міста Дніпра ОСОБА_6, до обовязків якого входить здійснення контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень підлеглими йому державними виконавцями, до якого заявник особисто зверталася ще в грудні 2016 року. В зв'зку з вищенаведеним 07 квітня 2017 року нею також була направлена скарга заступнику начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - начальнику Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_7, аналогічна скарга була подана мною до Міністерство юстиції України директору Департамента державної виконавчої служби ОСОБА_8. Однак розгляд поданних скарг вищестоящими посадовими особами ВДС не вплинув на подальшу бездіяльність державного виконавця Петрова О.В., в провадженні якого знаходиться вказане виконавче провадження.

При цьому державний виконавець грубо порушив засади виконавчого провадження, закріплені у статті 2 Закону, відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та обєктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Таким чином дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до Закону та призвели до порушення прав заявника. З урахуванням викладеного вище, на думку заявника, є достатні підстави визнати дії державного виконавця незаконними та зобовязати вказаного державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 провести передбачені законом дії у встановлені терміни щодо належного виконання вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року.

В судове засідання заявник надав письмову заяву слухати скаргу без його участі, вимоги скарги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі. Державний виконавець Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, проти скарги заперечували з огляду на те, що порушень закону з їх боку не було та винесені постанови про відкриття провадження і інш. є правомірними. На письмові звернення заявника вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно скаржника на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вимоги скарги не доведені, вважають скаргу безпідставною і фактично просили в задоволенні скарги відмовити, справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаних осіб згідно ст. 386 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали скарги і цивільної справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу обгрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання в вигляді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки, застосовано Закон України Про амністію у 2014 році, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, стягнуто інші витрати. Вказаний вирок набрав законної сили і по ньому видані виконавчі листи і направлені для виконання.

На виконанні у Новокадацькому відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавчий лист Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/7662/14к від 29.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 16895.04 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000.00 грн., виконавче провадження по якому відкрито постановою державного виконавця Кузнецова О.В. від 01 лютого 2016 року, виконавче провадження № 50004435.

До теперішнього часу державний виконавець Новокадацького ВДВС міста Дніпра Головного ТУ юстиції у Дніпропетровській області при проведенні виконавчих дій, у порушення вимог норм Закону України «Про виконавче провадження» не здійснив встановлених виконавчими документами і діючим законодавством, заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання вищенаведеного рішення (вироку) суду.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

16 травня 2017 року, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 50004435, заявник отримала копію ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2017 року по справі № 205/1065/17, з якої вона дізналась, що державний виконавець Новокадацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 з моменту поновлення виконавчого провадження не здійснив жодних встановлених виконавчими документами і діючим законодавством, заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, матеріали справи навіть не містять доказів вручення ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження, повідомлення боржника про проведення державним виконавцем виконавчих дій або доказів належним чином оформленої відмови боржника від одержання документів виконавчого провадження, і тоді стало зрозуміла, шо права заявника як сторони виконавчового провадження були порушенні.

Відповідно до ч. З ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Незважаючи на вимоги закону, відсутня будь-яка реакція на таку бездіяльність державного виконавця керівника Новокадацького ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_9, до обовязків якого входить здійснення контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень підлеглими йому державними виконавцями, до якого заявник особисто зверталася ще в грудні 2016 року. В зв'зку з вищенаведеним 07 квітня 2017 року заявником також була направлена скарга заступнику начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальнику Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_7, аналогічна скарга була подана мною до Міністерство юстиції України директору Департамента державної виконавчої служби ОСОБА_8. Однак розгляд поданих заявником скарг цим посадовими особами ВДС, не вплинув на подальшу бездіяльність державного виконавця, в провадженні якого знаходиться ця справа виконавче провадження, а це потягнуло за собою її звернення за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. І ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Законом також встановлені строки для звернення із скаргою, так згідно ч. І ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому державний виконавець порушив засади виконавчого провадження, закріплені у статті 2 Закону, відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та обєктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Таким чином дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до Закону та призвели до порушення прав товариства.

З урахуванням викладеного вище є достатні підстави визнати дії державного виконавця незаконними та зобовязати його вчинити передбачені законом дії по виконанню вказаного вироку суду.

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (п. 4.1 Рішення КС України від 02 листопада 2004 року>Т 15-рп/2004).

У відповідності до положень ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. І ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право в тому числі ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про внесення змін і доповнень до постанови № 6 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України від 26 лютого 2016 року у справі № 6-3077цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-2187цс15, дана категорія справ підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути предявлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Частиною 3 ст. 49 цього Закону передбачено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається в десятиденний термін з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. В пункті 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» передбачено, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати , загальний строк, визначений статтею 385 ЦПК.

Враховуючи, що заявником оскаржується бездіяльність державного виконавця Новокодацького ВДВС ГТУЮ у м. Дніпрі в Дніпропетровській області ОСОБА_2, що підтверджується наданням відповідей і запереченням на заяву, про яку він дізнався лише 16 травня 2017 року, звернувся до суду зі скаргою вже 23 травня 2017 року, то 10-ти денний строк на оскарження дій і бездіяльності державного виконавця заявником не пропущений, а також десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови, в тому числі і про закінчення виконавчого провадження (стаття 49).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями. встановленими статтею 386 ЦПК України. Статтею 386 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, за участю яких суд розглядає скаргу, а саме: за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржують ся, присутність інших учасників виконавчого провадження законом не передбачена, в звязку з чим суд не має правових підстав для залишення скарги без розгляду або повернення її заявнику через не залучення до розгляду скарги інших учасників виконавчого провадження.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки предявлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі державним виконавцем Новокодацького ВДВС ГТУЮ у м. Дніпрі Дніпропетровської області зроблене не все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, державний виконавець не виконав всіх вимог закону, а начальник вказаного ВДВС не здійснював відповідний контроль за цим.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що скарга підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги не погодження державного виконавця і заінтересованої особи зі скаргою, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим скаргу задовольнити та визнати незаконними дії і бездіяльність державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 щодо належного виконання вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року та зобовязати вказаного державного виконавця Новокодацького ВДВС ОСОБА_2 провести передбачені законом дії у встановлені терміни щодо належного виконання вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 27, 31, 32, 45, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 383 388, 210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконними дії і бездіяльність державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 щодо належного виконання вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року.

Зобовязати державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 провести передбачені законом дії у встановлені терміни щодо належного виконання вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -