Провадження № 2/760/346/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне /

24 січня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Бугайчука О.Р.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-і особи: Служба в справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба в справах дітей Генічеської районної в Херсонській обл. державної адміністрації про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить відібрати у відповідача їх спільну малолітню дитину, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити місце проживання дитини з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_3.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року шлюб між ними був розірваний, дитина залишилася проживати з нею.

06 січня 2016 року відповідач без жодних пояснень про свої наміри забрав дитину з ДНЗ №398 та переїхав з ним до своєї матері в Херсонську обл.

В телефонному режимі відповідач обіцяв повернути сина після різдвяних свят, однак у подальшому почав уникати телефонних розмов та відмовився повернути дитину.

Її намагання повернути сина до його постійного місця проживання результатів не дали. Органи, які мають за законом вирішувати такі спори, рекомендували вирішувати спір у судовому порядку, а відповідач на її вимоги повернути дитину не реагує.

Зазначила, що відповідач дуже мало часу приділяє дитині, займається влаштування свого життя, поклавши виховання дитини та турботу про неї на плечі своєї матері пенсійного віку.

При відвідуванні дитини за місцем проживання батька вона з»яясувала, що з дитиною батько не займається, дитина лежить сама собі, бабуся дитини, мати відповідача, заявила їй, що дитина займається тим, чим хоче.

Дитина, проживаючи з батьком, не відвідувала дитячий садок, не спілкується з дітьми, що негативно впливає на його розвиток та відносини з однолітками.

Вважає, що відповідач, як батько, не може надати належного догляду дитині та виховання, має трьох дітей від попередніх шлюбів, якими не займається і не турбується про них, був судимий за скоєння кримінального правопорушення.

Вважає, що знаходження сина з відповідачем у даний час шкодить його інтересам, так як знаходячись з позивачем, він немає можливості нормально жити та розвиватися.

З того часу, як відповідач забрав їхню спільну дитину, він не надає їй можливості бачити сина, не водить його до навчального закладу, не дає можливості спілкуватися з іншими дітьми.

До того ж обмеження у спілкуванні матері і дитини, створене відповідачем, порушує її права, як матері, щодо рівності прав та обов'язків батьків у вихованні та розвитку, захисту дитини.

Вона працевлаштована, має постійну роботу та стабільний заробіток, опікується сином до цього часу, направляючи йому грошові перекази та купуючи необхідні йому речі.

Відповідач, у свою чергу, матеріально не забезпечений, проживає в будинку матері, сином не опікується. Під час їх перебування в шлюбі відповідач також не працював, матеріально ні сім»ю, ні сина не утримував, не робить цього до цього часу.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку позивачки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації подала до суду письмове клопотання, яким просить розглядати справу в її відсутності.

3-я особа- Служба в справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області подала до суду висновок, яким вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір»ю.

При цьому свого представника до суду не направив і про причини цього суду не повідомив.

Виходячи з цього, наявності письмового висновку за предметом спору, враховуючи думку позивачки, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено, що сторони з 30 травня 2009 року перебували шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_3.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року шлюб між сторонами розірваний.

/ а.с.10 - 12 /

Після розірвання шлюбу син сторін залишився проживати з матір»ю, відвідував дошкільний навчальний заклад № 398.

06 січня 2016 року відповідач без погодження з позивачкою, як матір»ю, з якою проживала дитина, забрав малолітнього сина з дошкільного закладу та перевіз його за місцем проживання своєї матері в Херсонській обл.

Не з»явившись до суду, відповідач заперечень проти викладених позивачкою обставин у позові не подав та наведених нею доказів не спостував, що свідчить про їх визнання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.162 Сімейного кодексу України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Виходячи з викладеного вище, незаконних дій відповідача щодо зміни місця проживання малолітнього сина без згоди матері, з якою проживала дитина, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки в цій частині.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За змістом ч.ч.1,2, ст.161 цього кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 30 листопада 2016 року №300/569-09/01-11 комісія з прав дитини вважає за доцільне рекомендувати місцем проживання сина сторін з матір»ю.

Згідно з Актом обстеження умов проживання позивачки, складеного 17 листопада 2016 року комісією Служби в справах дітей Солом»янської районної в м.Києві державної адміністрації за місцем проживання матері створено всі умови для життя та розвитку дитини.

Виходячи з цього, вище приведеного законодавства, яке при вирішенні даних спорів направлене, насамперед, на захист інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки і в цій частині.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Сторони такої домовленості до звернення до суду не досягли.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей.

За нормою ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Виходячи з того, що відповідач працездатний, може працювати та утримувати свого неповнолітнього сина,зобов'язаний до цього законом, суд вважає вимоги позивачки обгрунтованими і в цій частині.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору.

Виходячи з цього та в зв'язку з задоволенням вимог позивачки про відібрання дитини та стягнення аліментів, сплачений нею судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. за вимогу про відібрання дитини підлягає стягненню з відповідача на її користь, а судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. в зв'язку з задоволенням позову про стягнення аліментів підлягає стягненню на користь держави.

Керуючись ст.ст. 3,4,10, 11, 15-60, 88,209, 212-215, 218, 224-233 ЦПК України, ст.ст. 1,151,155, 160, ч.ч.1,2 ст.161, ч.ч.1,2 ст.162, ч.1 ст.170,180, 182, 191 Сімейного Кодексу України,суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Відібрати малолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_2, та повернути її матері за попереднім місцем проживання.

Визначити місце проживання дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Чкалове Новотроїцького р-ну Херсонської обл., аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку / доходу /, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 07 вересня 2016 року і до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551, 20 гр. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 551, 20 гр. судового збору на корить держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя