Справа № 369/4144/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/190/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 26.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Олійника В.І., Лівінського С.В.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Шпитьківської сільської ради Києво Святошинського району Київської області, Києво Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Управління Держгеокадастру у Києво Святошинському районі Київської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/5 частину земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шпитьки, вул. Щорса, № 21 в порядку спадкування, посилаючись на те, що 19 лютого 2003 року померла його мати ОСОБА_8, яка за життя склала заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно в рівних частках своїм дітям: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, кожен з яких спадщину прийняв, отримавши 16 січня 2004 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Разом з тим, позивачем було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради №23 від 23.04.1999 року «Про надання земельних ділянок в постійне користування» матері позивача ОСОБА_8 за її письмовою заявою від 23.12.1998 року була надана в постійне користування земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,12 га.

Приватизувати вищевказану земельну ділянку мати не встигла, однак вона входить до складу спадщини після її смерті.

13.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована в селі Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області, в чому йому було відмовлено постановою державного нотаріуса від 17.11.2015 року, в зв»язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2003 року померла мати позивача ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 425999, виданим виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради від 19.02.2003 року (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина у вигляді належного їй на день смерті майна: житлового будинку № 21 по вул. Щорса в с. Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області; земельної ділянки площею 0,2730 га в с. Шпитьки, вул. Щорса 21, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IY-КВ № 009487 від 24.10.1998 року (а.с.14); земельної частки (паю), що перебуває у колективній власності КСП „Шпитьківське розміром 1,8 в умовних кадастрових гектарах, що належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0273796, виданого Києво-Святошинською райдержадміністрацією 30 березня 2000 року; майнового паю у загальному пайовому фонді КСП „Шпитьківське, що належав ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на майновий пай.

Спадкоємцями на спадщину, що відкрилась, згідно заповіту ОСОБА_8 стали її діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, кожен з яких 16 січня 2004 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом в рівних частках: на житловий будинок № 21 по вул. Щорса в с. Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області; на земельну ділянку площею 0,2730 га в с. Шпитьки, вул. Щорса 21, надану для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства; на право на земельну частку (пай) розміром 1,8 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП „Шпитьківське; на право на майновий пай у загальному пайовому фонді КСП „Шпитьківське (а.с.11).

Також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради №23 від 23.04.1999 року «Про надання земельних ділянок в постійне користування» (а.с.13) матері позивача ОСОБА_8 за її письмовою заявою від 23.12.1998 року (а.с.12) була надана в постійне користування земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,12 га, якою остання користувалась до дня смерті.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки, виготовлення технічної документації на земельні ділянки, визначення меж земельної ділянки в натурі, погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами, одержання у встановленому порядку Державного акта на землю, реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки в нього не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК.

Якщо ж видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством України у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 в редакції Закону України від 05 березня 2009 року) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК до внесення змін зазначеним Законом).

Оскільки спірна земельна ділянка площею 0,12 га, надана рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради №23 від 23.04.1999 року в постійне користування ОСОБА_8, останній на праві власності на час відкриття спадщини не належала і відповідне рішення компетентного органу про передачу ділянки у власність померлої в порядку приватизації відсутнє, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що ця земельна ділянка не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_8, в зв»язку з чим підстави до задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання за ним на цю ділянку права власності в порядку спадкування після смерті матері відсутні.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: