Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/3422/16-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Павицької Т.М.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кедит» ОСОБА_2 про стягнення строкового банківського вкладу (депозиту) у банківському металі (золото) без фізичної поставки та процентів

за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_3

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнював (а.с. 30-31), та остаточно просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кедит»:

- заборгованість за строковим договором банківського вкладу у банківському металі (золото) без фізичної поставки, а саме банківський метал загальною вагою 3,22 (три 22 ХАU) тройських унцій або 100,0 грам, що складає 100153 грн. 20 коп.;

- 2,25% річних за період з 31.07.2013 року по 17.05.2015 року, що становить 4506 грн. 89 коп.

Зазначив, що 30.07.2013 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір № 23069/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі (золоті) без фізичної поставки строком до 04.08.2014, з виплатою 2,25 % річних. Він виявив бажання повернути свій вклад 04.08.2015 року та подав відповідну заяву. Однак, ніякої відповіді не отримав і лише згодом надійшов лист, датований 20.08.2015 року за № 9-037300/16283, яким йому повідомили, що 04.06.2015 року набула чинності постанова Правління НБУ від 03.06.2015 року за № 354, відповідно до якої банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах 300000 гривень на добу на одного клієнта, а також, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Одночасно йому було запропоновано отримати вклад у національній валюті шляхом перерахування вкладу у банківських металах у національну валюту за курсом купівлі банківських металів уповноваженого банку на день проведення операції або перерозмістити вклад у банківському металі на новий термін. Він відмовився від перерозміщення вкладу та попросив видати вклад у національній валюті. Проте, його вимога не була задоволена. В подальшому він дізнався, що Банк збанкрутував, у зв'язку з чим працює тимчасова адміністрація.

За таких обставин, вважає, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором, не повернув йому банківський вклад, чим порушив його права.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне дослідження, просила рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначив, що на момент розгляду справи та винесення судового рішення було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кедит», а тому, відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги за зобов'язаннями банку можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Встановлено, що 30.07.2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (далі Банк) укладено договір № 23069/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі (золоті) без фізичної поставки строком (згідно п.п. 1.1 Договору) з 30.07.2013 року по 04.08.2014 з виплатою 2,25 % річних (а.с. 5 - 6). Відповідно до умов даного договору Банк відкрив позивачу депозитний рахунок № 2635.2.085340.003 у банківському металі золото, а ОСОБА_4 розміщує на цей рахунок без фізичної поставки та без фіксації номіналу зливків банківський метал загальною вагою 3,22 ( Три 22 ХАU) тройських унцій або 100,00 (сто) грам металу.

Згідно п. 1.1. Договору, розміщення вказаного банківського металу Клієнт здійснює шляхом надання доручення ОСОБА_5 на купівлю Банківського металу на міжбанківському валютному ринку України за рахунок власних грошових коштів клієнта у національній валюті України на підставі наданої до ОСОБА_5 заяви на купівлю Банківського металу (в якій зазначено вид, загальна вага банківського металу, курс купівлі), зарахування купленого банківського металу на поточний рахунок клієнта у банківському металі, відкритий у банку, з подальшим перерахуванням з поточного рахунку на депозитний рахунок Клієнта, визначений у Договорі або шляхом перерахування без фізичної поставки на вказаний депозитний рахунок Банківського металу з поточного рахунку клієнта у банківському металі, відкритого у ОСОБА_5 або іншому уповноваженому банку України.

Відповідно до п. 2.3 Договору повернення вкладу та нарахованих процентів на нього здійснюється ОСОБА_5 у день закінчення строку, визначеного п. 1.1 цього договору (тобто 04.08.2014 року). Якщо день повернення вкладу та виплати процентів припадає на неробочий день то повернення вкладу та виплата процентів проводиться ОСОБА_5 на наступний перший неробочий день.

ОСОБА_1 виявив бажання повернути свій вклад 04.08.2015 року, проте, згідно відповіді ОСОБА_5 від 20.08.2015 року № 9-037300/16283, йому було запропоновано отримати вклад у національній валюті шляхом перерахування вкладу у банківських металах у національну валюту за курсом купівлі банківських металів уповноваженого банку на день проведення операції або прерозмістити вклад у банківському металі на новий термін, у заявку із набуттям чинності постанови Правління НБУ від 03.06.2015 року за № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (а.с. 8). Позивач відмовився від перерозміщення вкладу у банківському металі на новий термін та попросив видати йому вклад у національній валюті шляхом перерахування вкладу у банківських металах у національну валюту за курсом купівлі банківських металів уповноваженого банку на день проведення операції.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Крім того, зі справи вбачається, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року за № 171 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року (а.с. 19).

Постановою правління НБУ від 17.12.2015 року за № 898 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та прийнято рішення про ліквідацію ОСОБА_5 (а.с. 20).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації ОСОБА_5 (а.с. 55).

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2001цс15, від 13.06.2016 року у справі №6-1123цс16, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції ці положення Закону не врахував, не звернув уваги на те, що з 17.09.2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ОСОБА_5 з ринку, а 18.12.2015 року розпочав процедуру ліквідації. Отже, на час звернення ОСОБА_6 до суду та ухвалення рішення, у Банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, з довідки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вбачається, що рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 07.04.2016 року за № 488 затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів ОСОБА_5 (а.с. 23). У даному реєстрі міститься інформація про включення кредиторської вимоги ОСОБА_1 на суму 83454 грн. 04 коп.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки позивач, відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, звільнений від сплати судового збору за позовами даної категорії, його відшкодування в сумі 1726 грн. 89 коп. за подання Фондом апеляційної скарги, відноситься за рахунок держави (ч. 2 ст. 88 ЦПК України, п. 35 вищезгаданої постанови Пленуму).

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Судовий збір, сплачений АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 1726 грн. 89 коп. за подання апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді