Справа № 502/290/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Скрипкіної А.Ю.

відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

до

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_1

про

стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» /надалі - ПАТ «УкрСиббанк»/ звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 03.10.2007 року у розмірі 59 139,64 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 472 703,14 гривень.

Після відкриття провадження у справі представник відповідача 14.04.2016 р. надав заяву про зміну предмета позову, згідно якої просив суд стягнути з відповідачів заборгованість у валюті договору - доларах США, яка станом на 06.04.2016 р. становить 61 339,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ становить 1 559 573,44 гривень та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 57 140,37 доларів США, що становить 1 490 063,60 гривень; заборгованості по процентам у розмірі 4 199,44 долари США, що становить 109 509, 84 гривень /Т.1. а.с. 229-230/.

У відповідній позовній заяві та заяві про зміну предмета позову, представники позивача зазначили, що 03.10.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (з 21.12.2009 р. ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Банк надав Позичальнику - ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти в сумі 62000 доларів США на споживчі потреби, а відповідач зобов'язався щомісячно повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 615 доларів США в день сплати ануїтетних платежів - 3 числа кожного місяця, але в будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 03.10.2028 р.

Для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за укладеним Договором кредиту, 03.10.2007 року було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 зобов'язались солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та випадках, передбачених Договором кредиту.

Банк виконав свої зобов'язання за укладеним договором, однак ОСОБА_2, отримавши кредитні кошти, своєчасно не виконує зобов'язань щодо погашення платежів за договором в зв'язку з чим йому направлялась вимога про сплату заборгованості. Дану вимогу не було виконано, в зв'язку з чим представник позивача просить суд в зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» прострочену заборгованість за кредитним договором.

В зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 свого зобов'язання за кредитним договором, який було забезпечено договором поруки, укладеним з відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, представники позивача просили суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості та у відповідних клопотаннях просили суд розглянути справу за їх відсутності.

20.06.2014 р. відповідачами було надано заперечення, в якому вони просять суд у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення залишку по кредитному договору № відмовити в повному обсязі; до вирішення на державному рівні питання про курс долару США до гривні, який береться при погашенні валютних кредитів питання не розглядати; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» укласти з позичальником договір про реструктуризацію боргу по погашенню кредиту на період не менший одного року.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулись 08.02.2016 року з зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про списання пені та штрафу за прострочку сплати процентів по кредитному договору. В зв'язку з невідповідністю поданого зустрічного позову за формою та змістом вимогам ст. 119 ЦПК України, ухвалою судді від 08.02.2016 року даний позов було залишено без руху з наданням відповідачам 5-денного строку з дня отримання копії ухвали суду для приведення зустрічного позову у відповідність з вимогами цивільного процесуального законодавства.

Ухвалою Кілійського районного суду від 03.03.2016 р. зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»» про списання пені та штрафу за прострочку сплати процентів по кредитному договору - повернуто відповідачам.

23.03.2016 р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 було надано заперечення, в яких вони вказали, що по договору вони зобов'язуються перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.10.2007 р. укладених між кредитором та боржником. Крім кредитного договору було укладено 03.10.2007 р. додаткову угоду № 1 до договору про іпотечний кредит № 0, по якій банк може підвищувати процентну ставку за договором в національній валюті на 10 % та для кредитів в іноземній валюті до 5 %. При укладенні даної угоди кредитор не проінформував поручителів та не зафіксував це в договорі поруки. 01.11.2016 р. ОСОБА_2 надав заяву, в якій просив суд в задоволенні позову банку відмовити та повернутись до розгляду позову після надання копії довіреності та просив надати йому та поручителям можливість врегулювання спору з банком шляхом укладення додаткового договору на погашення кредиту та заборгованості.

01.11.2016 р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 було надано заяву, в якій вони просили суд признати їх договори поруки недійсними.

В подальшому в ході судового розгляду в судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили суд в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не надав на виконання ухвали суду про витребування доказів по справі довіреність на підтвердження повноважень від імені банку ОСОБА_6 підписувати відповідний кредитний договір, чим ставиться під сумнів факт належного укладання даного договору.

Заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

03.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 433 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було підписано договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Банк надав Позичальнику - ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти в сумі 62000 доларів США на споживчі потреби, а відповідач зобов'язався щомісячно повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 615 доларів США в день з кінцевим терміном повної виплати 03.10.2028 р ./Т. 1, а.с. 10-15/.

Того ж дня між сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 до даного договору /Т.1, а.с. 16/.

З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між АТ «УкрСиббанк» - Кредитором та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 - Поручителями, 03.10.2007 року було підписано договори поруки № 147107, № 147112, № 147107, згідно умов яких поручителі зобов'язались солідарно з ОСОБА_2 відповідати за виконання ним перед банком умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту в розмірі 62000 доларів США, сплати відсотків, пені /Т. 1. а.с. 23-26/.

18.12.2013 р. представник АТ «УкрСиббанк» направив відповідачам вимоги про необхідність погасити прострочену заборгованість за кредитом та процентами /Т. 1, а.с. 26-28/.

-Згідно розрахунку заборгованість станом на 06.04.2014 року за ОСОБА_2 становить 61 339,81 доларів СШАВ, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ становить 1 559 573,44 гривень та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 57 140,37 доларів США, що становить 1 490 063,60 гривень; заборгованості по процентам у розмірі 4 199,44 долари США, що становить 109 509, 84 гривень /Т.1, а.с. 231-246/.

18.08.2016 р. судом на підставі клопотання відповідача ОСОБА_2 було постановлено ухвалу про витребування доказів, якою серед іншого, зобов'язано позивача надати ліцензію Нацбанку України на здійснення валютних операцій на момент укладення Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03 жовтня 2007 року та довіреність на особу, яка укладала з ОСОБА_2 договір про надання споживчого кредиту № 00 від 03 жовтня 2007 року - ОСОБА_7 на момент укладання Договору /Т. 2, а.с. 66/.

12.09.2016 р. представник позивача ОСОБА_8 на виконання відповідної ухвали суду надав копію відповідної банківської ліцензії № 75, виданої НБУ 24.12.2001 року акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частин другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та з огляду на необхідність надання достатнього часу для надання довіреності ОСОБА_9 просив надати додатковий час для надання документу /а.с. 78-82/.

01.11.2016 р. відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву, в якій звертав увагу, що банком не надано довіреність на особу, яка від його імені підписала відповідний кредитний договір /Т.2. а.с. 144-145/.

В подальшому 19.12.2016 р. та /11.01.2017 р. судом на зазначену представником позивача ОСОБА_8 адресу для листування направлялись копії ухвали суду від 18.08.2016 р. з метою отримання від позивача відповідної довіреності /Т. 2. а.с. 186/.

Під час ухвалення рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 202 ЦК України - Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

При цьому ст. 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Серед них ч. 2 даної статті закріплює, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як зазначено в ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Як зазначено в ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 238 ЦК України - представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 1 ст. 546 ЦК України - виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 2 цієї статті Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому, як зазначено в ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічний припис міститься в ч. 3 ст. 10 ЦПК України /Змагальність сторін/.

При цьому ч. 4 ст. 10 ЦПК України покладає на суд обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. А згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України /Диспозитивність цивільного судочинства/ - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом з метою виконання обов'язку щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи за клопотанням відповідача постановлювалась 18.08.2016 р. ухвала про витребування у позивача доказів на обґрунтування заявлений позовних вимог. Проте незважаючи на відповідну ухвалу суду, оригінал довіреності на особу, яка укладала з ОСОБА_2 договір про надання споживчого кредиту № 00 від 03 жовтня 2007 року - ОСОБА_7, суду надано так і не було. Таким чином, позивачем не доведено, як те передбачає ч. 3 ст. 10 ЦПК України, наявність повноважень вказаної особи вчинити відповідний правочин від імені позивача, оскільки вказана обставина була поставлена відповідачами під сумнів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідний правочин з огляду на приписи ст. 203 ЦК України не є укладеним, отже позивач не має права вимагати від відповідача ОСОБА_2 повернення кредиту на підставах, визначених ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, оскільки до даних правовідносин мають бути застосовні положення глави 83 книги п'ятої ЦК України, проте такі вимоги позивачем не заявлялись.

Щодо позовних вимог до інших відповідачів а саме: ОСОБА_3,. ОСОБА_4 та ОСОБА_1, які виступали поручителями за відповідним кредитним договором, то оскільки судом встановлено, що основне зобов'язання між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено не було, то і підстави для задоволення позовних вимог до поручителів за відповідним зобов'язанням у суду відсутні.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що відповідний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 11, 16, 202-203, 237-238, 509, 546-548, 553, 626, 1046-1050, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников