Справа № 337/3677/16-ц
Провадження №2/337/69/2017р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Гончар В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хортицького районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому вказав, що 20.10.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 14250 євро та 700 доларів США зі строком повернення 4000 євро та 700 доларів США до 28.02.2015 року, а 10000 євро до кінця липня 2015 року, а саме до 31.07.2015 року включно. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 20.10.2014 року. Відповідач грошові кошти не повернув. З офіційного курсу валют НБУ станом на 25.09.2016 року 1 євро дорівнює 29,132076 українським гривням, а 1 долар США дорівнює 25,922831 українським гривням, і таким чином станом на 25.09.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем щодо повернення позики складає 425995,04 грн. Строк повернення у розписці визначений датами повернення позики 28.02.2015 року щодо повернення чотирьох тисяч евро та 700 доларів США, та 31.07.2015 року щодо повернення 10000 евро. Станом на 25.09.2016 року сума позики відповідачем не повернута. Кількість днів прострочення виконання відповідачем зобовязання з повернення позики становить 575 днів по сумі чотирьох тисяч евро та 700 доларів США, та 422 дні по сумі 10000 евро. На підставі ст. 625 ЦК України, вважає, що заборгованість зі встановленого індексу інфляції від суми боргу за весь час неповернення позики у сумі чотирьох тисяч евро та 700 доларів США з 28 лютого 2014 року по 25 вересня 2016 року складає 32842,27 грн., а від суми боргу за весь час неповернення позики у сумі десяти тисяч евро з 1 серпня 2015 року по 01 вересня 2016 року складає: - 8910,76 грн., тобто за цей період відбувалася не інфляція, а дефляція, і таким чином загальна заборгованість зі встановленого індексу інфляції становить 23931,51 грн. Три проценти річних від простроченої суми боргу чотирьох тисяч евро та 700 доларів США склала 6 364,74 грн. виходячи з 575 днів. Три проценти річних від простроченої суми боргу десяти тисяч євро складає 10104,44 грн. виходячи з 422 дні, а разом сума трьох процентів річних складає 16469,18 грн. Також вказано, що у відповідності до ст. 1048 ЦК України, заборгованість за несплаченими відсотками, виходячи з рівня облікової ставки Національного банку України за період з 21.10.2014 року по 25.09.2016 року (включно) становить 177966,73 грн. Просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики у сумі 644362,46 грн. та витрати на сплату судового збору у сумі 6443,93 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, та додатково пояснив, що дійсно брав у борг суму вказану у розписці, про проценти мова не йшлася, також наполягав на тому, що він частково повертав дружині позивача грошову суму боргу у розмірі 1400 доларів США.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5, опитана на клопотання відповідача, пояснила, що відповідач брав у позивача гроші у валюті і у сумі яка вказана у розписці, але грошей не повертав. Від нього вона грошових сум в 1400 доларів США не отримувала у сплату боргу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог та доказів наданих сторонами.

Судом встановлено, що 20.10.2014 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 у борг грошові кошти в розмірі 14250 евро та 700 доларів США зі строком повернення 4000 евро та 700 доларів США до 28.02.2015 року, а 10000 евро до кінця липня 2015 року, про що надав позивачу написану розписку.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми має при цьому реквізити договору позики, немає потреби визнавати договір дійсним в судовому порядку.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач не надав належний документ на підтвердження передачі грошей. Єдиним доказом з цього питання є лише його особисті пояснення.

Допустимість показань сторін обмежується Цивільним кодексом для підтвердження певних угод й інших дій, що мають юридичне значення.

Не можна підтверджувати особистими показаннями повернення боргу, що ґрунтуються на угоді, виконаній в письмовій формі.

Згідно до ч.2 ст. 545 ЦК України належним підтвердженням виконання грошового зобовязання є наявність боргового документу у боржника, а у разі неможливості його повернення - письмова розписка кредитора про повернення боргу, яку він надає боржнику.

Суду не надано доказів погашення заборгованості, або існування документально підтвердженої домовленості про відстрочку виплати заборгованості.

З огляду на викладене, аргументи відповідача щодо часткового повернення позивачу боргової суми позики, суд не приймає до уваги, і таким чином, судом встановлено, що відповідач всупереч укладеного договору позики не виконав умови договору, та не повернув грошові кошти.

При наведених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача основну заборгованість за договором позики у розмірі 425995,04 грн. із розрахунку, і в межах заявлених позовних вимог, виходячи з суми позики в 14000 евро, за офіційним курсом НБУ на 25.09.2016 року(29,132076), і 700 доларів США за офіційним курсом НБУ на 25.09.2016 року(25,922831).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проценти, зазначені у ст.536 ЦК України, це плата за користування чужими коштами, підставами для застосування до правовідносин ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге, встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

У ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений зазначеним Кодексом, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Відсутність у договорі умови про винагороду не означає, що договір є безоплатним і в цьому разі розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України, а для того, щоб договір позики вважався безоплатним, необхідно прямо в договорі вказати про це, а тому позикодавець має права на стягнення з відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Розрахунок суми процентів за користування грошовими коштами за договором позики обчислений у позовній заяві не оспорений відповідачем і приймається судом до уваги.

Згідно розрахунку, виходячи з рівня облікової ставки Національного банку України за період з 21.10.2014 року по 25.09.2016 року (включно), розмір процентів становить 177966,73 грн.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2016 року у справі №6-2129цс16, частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми.

Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобовязання, строк сплати якого передбачено договором.

Відповідно до умов договору позики, та розрахунку у позовній заяві, який суд приймає до уваги, 3 % річних від 4000 евро(за офіційним курсом НБУ на 25.09.2016 року(29,132076)) та 700 доларів США(за офіційним курсом НБУ на 25.09.2016 року(25,922831)), складають 6364,74 грн. виходячи з 575 днів прострочення (з 28.02.2015 року по 25.09.2016 року), а 3 % річних від простроченої суми боргу 10000 євро (за офіційним курсом НБУ на 25.09.2016 року(29,132076)) складають 10104,44 грн. виходячи з 422 днів прострочення (з 31.07.2015 року по 25.09.2016 року), а разом сума трьох процентів річних складає 16469,18 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення індексу інфляції від суми боргу.

Грошовою одиницею України є гривня, а інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги.

Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Таким чином за ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції ураховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України - гривні.

Враховуючи те, що між сторонами було укладено договір позики у валютних коштах, то суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції від суми боргу не підлягають задоволенню.

Суд вважає, що стягненню підлягають: сума основного боргу в розмірі 425995,04 грн., три процента річних у розмірі 16469,18 грн., та проценти у розмірі 177966,73 грн.

Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відповідно до ст. 88 ЦПК України, сплачені позивачем судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 526, 536, 545, 625, 1046-1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4(ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3(ІНФОРМАЦІЯ_2 іпн НОМЕР_2), грошову суму у розмірі 620430(шістсот двадцять тисяч чотириста тридцять) грн. 95 коп., яка складається з: сума боргу в розмірі 425995 грн. 04 коп., три процента річних у розмірі 16469 грн. 18 коп., облікова ставка НБУ у розмірі 177966 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_4(ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3(ІНФОРМАЦІЯ_2 іпн НОМЕР_2) сплачені судові витрати у розмірі 6204(шість тисяч двісті чотири) грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя: