Справа № 263/5921/17
Провадження № 2/263/1588/17
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
4 вересня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» (далі за текстом ПАТ «БМФ «Азовстальбуд») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні, -
В судове засідання позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 не з'явилися, надали суду письмові заяви, в яких підтримали позовні вимоги, просили провести розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку.
Представник відповідача - ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання систематично не з'являється, клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.
З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних письмових матеріалів, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 в період з 7.12. 2004 року по 26.02. 2017 року працював ПАТ «БМФ «Азовстальбуд». 26.02.2017 року позивача звільнено з підприємства на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із переведенням в ТОВ «БК «Азостальбуд», що підтверджується відповідним записом під номером 15 від 26.02.2017 року в трудовій книжці позивача. (а.с.6)
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до п. 20Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставіст. 117 КЗпП Українистягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція міститься у Постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.
Також, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 177 КЗпП України обов'язокроботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальним є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Стосовно визначення дати з якої повинно бути обраховано середній заробіток, суд виходить з того, що оскільки виплата середнього заробітку настає за умови невиплати з вини підприємства належних сум при звільненні, а такий факт був визнаний відповідачем та підтверджено відповідними довідками, то обрахування суми середнього заробітку проводиться з наступного дня після дня звільнення, тобто з 27.02. 2017 року по день прийняття рішення, тобто до 4.09. 2017 року включно.
Отже, визначаючи кількість робочих днів, перевіривши правильність розрахунку, зробленого позивачем, суд з ним не погоджується, вважаючи невірним застосування позивачем обрахування суми середнього заробітку, яке проводиться з наступного дня після дня звільнення, тобто з 27.02. 2017 року, а не з 26.02.2017 року, як вимагає позивач, та проводить свій розрахунок з 27.02. 2017 року наступним чином: у лютому 2017 року - 2 робочі дні, березень 2017 року - 22 робочих дня, квітень 2017 року - 19 робочих днів, травень 2017 року - 20 робочих днів, червень 2017 року - 20 робочих днів, липень 2017 року - 21 робочий день, серпень 2017 року - 22 робочих дня, вересень 2017 року - 2 робочі дні, що загалом становить 128 робочих днів.
Крім того, суд, перевіряючи правильність розрахунку середньоденного заробітку, погоджується з розрахунком позивача та виходить із того, що в останні повністю відпрацьовані місяці (жовтень та листопад 2016 року) заробітна плата позивача ОСОБА_2 становила 1256,43 грн. та 1261,93 грн., що сумарно становить 2518,36 грн., а середньоденна заробітна плата становить 59,96 грн. (2518,36 грн. : 42 робочі дні за жовтень та листопад 2016 року).
Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки в розрахунку перед позивачем ОСОБА_2 становить: 128 днів (період з 27.02. 2017 року по 04.09.2017 року включно) х 59,96 грн. (сума середньоденного заробітку), що в сумі складає 7674,88 грн.,з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов'язкових платежів.
Згідно п.2 ч. 1ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць.
Відповідно до ч. 2ст. 367 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1,2 і 3 частини першої цієї статті.
З огляду на вказане, суд вважає за можливе та необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць, яка становить 1259,18 грн. (2518,36 грн. : 2 місяці = 1259,18 грн.)
Крім того, відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі передбаченої ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру, відповідно до Закону України «Про судовий збір» у розмірі 640,00 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3,10,11,58-60,88,197,212-215,224-226,367 ЦПК України, ст.ст. 115,116,117, 233,237-1 КЗпП України, суд
Позов ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» (далі за текстом ПАТ «БМФ «Азовстальбуд») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні - задовольнити частково.
У задоволені решти позовних вимог - відмовити.
Рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку в сумі 1259,18 грн.підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» () на користь держави судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач та інші особи, які беруть участь у справі, крім відповідача, а також особи, які не брали участі у справі, крім відповідача, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, крім відповідача, під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Апеляційному суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя П.І. Папаценко