Справа № 240/31/17 р.
Номер провадження № 2-о/240/9/17 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року Олександрівський районний суд Донецької області у складі :

головуючого судді Щербак Ю.В.

при секретарі - Осадчій Л.В.,

за участі заявника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну

справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_1 посилалась на те, що 6 листопада 2016 року в м. Донецьку померла її мати ОСОБА_2 .

Заявнику було видана довідка про смерть неналежного зразка Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №7 м. Донецька» з печаткою ДНР.

ОСОБА_1 звернулась до Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті матері та отримання свідоцтва про смерть. Однак, у звязку з невідповідністю наявних в неї медичних документів, виданих на тимчасово окупованій території, зразку документів відповідно до вимог законодавства України, заявнику було відмовлено.

Заявник має намір отримати допомогу на поховання для чого їй потрібно отримати свідоцтво про смерть належного зразка. На підставі викладеного, заявник просила встановити факт смерті 6 листопада 2016 року в м. Донецьку її матері ОСОБА_2.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, пояснюючи, що мати довгий час хворіла на рак. Лікарі повідомили про наявність у неї раку шлунка IVстадії .Заявник поховала матір в м. Донецьку та отримала лікарське свідоцтво з печаткою ДНР , що позбавляє можливості отримати свідоцтво про смерть українського зразка. Наведене змусило заявника звернутися до суду.

Представник заінтересованої особи - Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, звернувшись з заявою про розгляд справи без участі представника, заперечень щодо задоволення заяви не надано .

Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до наданого свідоцтва про народження заявника серіїI-HO №732839 та її свідоцтва про шлюб серії I-HO № 459153, свідоцтва про шлюб померлої матері серії VII-УР № 154398, заявник ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2

а.с. 11,13,16

За довідкою УПСЗН Олександрівської райдержадміністрації від 25 листопада 2014 року № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_1.

а.с. 12

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Місто Донецьк віднесено до таких населених пунктів.

Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 256 ЦПК України ,суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Начальник Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області листом за №39/3.2-38 від 18 січня 2017 року відмовив заявнику у реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки для підтвердження факту смерті пред`явлено документ невідповідної форми.

а.с. 10

Відповідно до п. 13постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

На доказ обставин, викладених у заяві, суду надано лікарське свідоцтво про смерть № 129 від 6 листопада 2016 року , тобто невідповідною діючому законодавству України медичною установою Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька », за яким ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 6 листопада 2016 року внаслідок інтоксикації, раку шлунка IVстадії .

а.с. 9

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердила обставини, викладені у заяві ОСОБА_1 щодо смерті матері останньої 6 листопада 2016 року в м. Донецьку після довготривалої хвороби.

Крім того, суду надано свідоцтво про смерть серії ДНР № 046656, виданому Куйбишевським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька Державної ОСОБА_4 Міністерства юстиції ДНР, за яким ОСОБА_2 померла 6 листопада 2016 року в м. Донецьку.

а.с. 15

Оцінюючи наданий письмовий доказ, суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на неконтрольованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного, сімейного життя, матеріального забезпечення , тощо.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але « у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень , смерті і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці.

Так у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v/ Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує,що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади , які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 96) При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «Першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання допомоги на поховання померлої матері.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Керуючись ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану,ст.ст. 214,215, 256,257-1 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити повністю

Встановити факт смерті ОСОБА_2, яка народилась 1червня 1940року в сел.Хуторці Красногвардійського району Бєлгородської області , визнавши датою її смерті 6 листопада 2016 року та місце смерті місто Донецьк .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Олександрівський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Щербак Ю.В.