Єдиний унікальний номер 225/882/17 Номер провадження 22-ц/775/1489/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Мальованого Ю.М., Жданової В.С.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Торецької міської ради Донецької області та Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, про визнання особи безвісно відсутньою,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 16 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 16 червня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою відмовлено.

З рішенням суду не погодилась заявниця ОСОБА_1 та через свого представника оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі заявниця ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення заяви. Вважає, що рішення суду є необґрунтованим, незаконним та винесене з порушення норм матеріального права. Судом не прийнято до уваги відповідь УПФУ у м. Дзержинську відповідно до якої відсутні будь-які відомості щодо сплати страхових та пенсійних внесків від ОСОБА_3 Також не прийнято судом відповідь Адміністрації Держприкордонслужби, відповідно до якої ОСОБА_3 11 серпня 2014 року поїздом Донецьк - Москва перетнув кордон України. Інформації щодо перетинання ним кордону в зворотній бік немає. Актами вуличного комітету, та показами свідка ОСОБА_4 було підтверджено в судовому засіданні факт виїзду та неповернення в Україну, та до м. Донецьк ОСОБА_3 Суд допустив припущення в рішенні, допускаючи, що ОСОБА_3 міг би повернутись до м. Донецьк через неконтрольовану Україною територію.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1

Представники зацікавлених осіб в засідання апеляційного суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені телефонограмами. Від них надійшли письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в засідання апеляційного суду осіб, які приймають участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника заявника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законів.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законів.

В своїй заяві ОСОБА_1 стверджує, що з червня 2015 року вона намагалась знайти ОСОБА_3 для того щоб взяти нотаріально посвідчену згоду на виїзд з дитиною за кордон на новий період, але всі її намагання залишились марними. На підтвердження намагання заявницею розшукати ОСОБА_3 шляхом оголошення останнього у розшук (відповідні заяви, повідомлення заявниці про зникнення особи до органів внутрішніх справ тощо) ніяких доказів до суду надано не було.

В заяві про визнання особи безвісно відсутньою було вказано мету, з якою поставлено питання про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім, а саме для можливості вільного пересування з їх спільною дитиною за межі країни.

Зазначала, що в бесіді з ОСОБА_3 в липні 2014 року, він казав що поїде до Російської Федерації на заробітки, та з серпня 2014 року будь-який зв'язок з колишнім чоловіком було загублено.

Відмовляючи в задоволені заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції враховував встановлені судом факти та досліджені під час розгляду справи докази, у тому числі покази свідка, за умов ненадання суду належних доказів відсутності особи в місці постійного проживання протягом встановленого законом строку, за умов відсутності доказів вчинення заявником дій щодо розшуку особи з представленням суду постанови органів внутрішніх справ про оголошення особи у розшук, суд дійшов висновку щодо недоведеності заявником факту відсутності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в місці його постійного проживання понад один рік, та, як наслідок, не знайшов правових підстав для задоволення заяви.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Згідно із ч. 3 зазначеної статті порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні умови. Серед основних умов - відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи. Другою умовою є відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року. Третя умова - неможливість установлення місця перебування фізичної особи.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,повному,об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За приписом ч. 1 ст. 248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово - експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Проте, у зв'язку з тим, що м. Донецьк знаходиться на тимчасово неконтрольованій українською владою території, виконати вимоги ч.1 ст.248 ЦПК України судом не можливо.

Звертаючись до суду із заявою про визнання безвісно відсутньою заявниця посилалася на те, що в останнє бачила ОСОБА_3 у липні місяці 2014 року, коли він на прохання заявниці оформив нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з території України (а.с.8). Після цього, з серпня 2014 року зв'язок з колишнім чоловіком заявницею було загублено.

З заяви ОСОБА_1 також вбачається, що метою визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім є можливість вільного пересування з їх спільною дитиною за межі країни.

На підтвердження вимог заяви нею було надано акти вуличного комітету №б/н від 27 березня 2017 року та №б/н від 22 травня 2017 року за підписами сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8 дійсно свідчать про те, що ОСОБА_3, 1980 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 не проживає.

Судом надано належну оцінку зазначеним актам. Вказані докази не містять в собі періоду непроживання ОСОБА_3 за вказаною адресою, а тому зробити висновок про наявність підстав, за якими особа може бути визнана безвісно відсутньою у відповідності до ч.1 ст.43 ЦК України суд не міг.

Також на клопотання представника заявниці, до справи було залучено свідка ОСОБА_4

Судом було надано оцінку показам свідка, що відповідає матеріалам справи. Так під час судового засідання було встановлено, що свідок на території України тривалий час не проживає, оскільки мешкає у Республіці Беларусь. В м . Донецьку свідок буває декілька разів на рік, більш того, місце реєстрації свідка у м. Донецьку знаходиться в іншому будинку та навіть на іншій вулиці ніж та, на якій постійно мешкає/мешкав ОСОБА_3, що підтверджує думку суду з приводу того, що обґрунтований висновок щодо непроживання більше року ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 свідок зробити не міг.

Дані ж щодо відсутності ОСОБА_3 за місцем постійного мешкання, а саме, за адресою: АДРЕСА_1, свідку відомі зі слів сусідів, при цьому, особисті дані цих сусідів свідком суду повідомлено не було, в якості свідків з метою підтвердження викладених в заяві фактів зазначені сусіди не заявлені.

Відповідно до отриманої інформації з Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області за №1834/07 від 01.03.2017 року (а.с.32) вбачається, що в базі даних ІКІС СПОВ щодо сплати страхових внесків по фізичній особі ОСОБА_3 будь-які відомості - відсутні. Наведене свідчить про те, що у період з серпня 2014 року по теперішній час ОСОБА_3 на території України офіційно не працював.

Відповідно до інформації Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області №4925/202/0517 від 29 березня 2017 року та №5033/202/0617 від 30 березня 2017 року (а.с.60,68), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, був перевірений за обліками ОВС Донецької область та по базі даних «Амор», в результаті чого було встановлено, що останній в розшуку Торецьким ВП та Донецької області - не знаходиться.

Також, у відповідності до інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Адміністрації Держприкордонслужби №0.64-11294/0/15-17 від 31 березня 2017 року (а.с.70), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 11 серпня 2014 року поїздом 10 Донецьк-Москва перетнув державний кордон країни в пункті пропуску Харків-Пасажирський. Іншої інформації з приводу перетинання ОСОБА_3 українського кордону немає. Проте, цей факт не свідчить про те, що ОСОБА_3 не проживає в місті Донецьку. Він міг там бути перетнувши кордон в тій частині, яка тимчасово не контролюється українською владою.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції , в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

Суд першої інстанції дав оцінку всім доказам наданим сторонами у справі.

Згідно ж ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, висновки суду вони не спростовують.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, надав їм належну оцінку, в рішення суду повно відображені обставини справи, що мають суттєве значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване рішення повністю відповідає усім вимогам ст.ст.213-215 ЦПК України та є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. 303-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: