Номер провадження: 22-ц/785/3790/17
Номер справи місцевого суду: 496/4307/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2017 рокупозовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу шкоди у розмірі 9515,00 грн., завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра-Україна»подано до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра Україна».

У суді апеляційної інстанції допущено Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до участі у справі в якості правонаступника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра Україна».

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам в повному обсязі з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, залишаючи без задоволення позовну заяву, виходив з того, що закриття органом досудового розслідування кримінального провадження щодо водія транспортного засобу ОСОБА_3 за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, саме по собі не свідчить про те, що ДТП сталася з вини відповідача.

Однак, колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.12.2015 року приблизно о 18:00 год. в м. Одеса на вул. Маршала Говорова сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_2 В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а пішохід тілесні ушкодження.

Згідно довідки № 91716396 про дорожньо-транспортну пригоду, 17.12.2015 року о 17.47 год. по вул. Маршала Говорова в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_3, в якій також зазначені відомості про потерпілого пішохода ОСОБА_2, який травмований (а.с.13).

На момент ДТП автомобіль НОМЕР_1 був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна», про що свідчить договір добровільного страхування наземного транспорту № 05.0006593.0001 від 16.04.2015 року (а.с.4-6).

Постановою слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУНП України в Одеській області про закриття кримінального провадження від 23 березня 2016 року встановлено, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2, який порушив вимоги п.п. 1.5, 4.7, 4.8, 4.10, 4.14 а) б) ПДР України, у звязку з чим кримінальне провадження, відомості про яке 18.12.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, закрито у звязку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с.15-16).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 0123-01-16 від 28.01.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 становить 9405,02 грн. (а.с.19-28).

На підставі заяви про страховий випадок від 21.12.2015 року, страхового акту № 0011092.12.15/1 від 01.04.2016 року, рахунку № 28/01-16 від 29.04.2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 9515,00 грн., що підтверджується платіжним доручення № 937 від 01.04.2016 року та актом виконаних робіт від 01.04.2016 року (а.с.7-9, 10-11, 31, 32, 33).

З метою досудового врегулювання спору, ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» 16.06.2016 року надіслала на адресу відповідача вимогу в порядку регресу № 738 з проханням у добровільному порядку сплатити шкоду, завдану в результаті ДТП, що сталася з його вини, але відповідач по теперішній час не вчинив жодних дій, спрямованих на погашення суми страхового відшкодування (а.с.34-35).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить у межах цієї суми право вимоги, яку страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

Відповідно до частини 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю , майну третьої особи.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Право зворотної вимоги (регресу) - це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоди) про повернення оплаченого з його вини відшкодування потерпілому.

За загальним правилом на боржника за зворотною вимогою покладається обов'язок відшкодувати кредитору сплачений ним третій особі платіж у повному обсязі.

Як роз'яснено у підпункті 2 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди №6 від 27 березня 1992 року із наступними змінами, з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлені межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) від 27 березня 1992 року №6 шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, в даних правовідносинах відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості відповідача ОСОБА_2, не потребують доказування, оскільки вони встановлені постановою слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУНП України в Одеській області від 23 березня 2016 року.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 та ст.1166 ЦК України під майновою шкодою, завданою фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала , маються на увазі втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобовязанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього так само, як вони були обовязкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України , підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

В звязку з наведеним колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем та апелянтом судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1378 грн., та оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1515,80 грн., підлягають стягненню з ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» - задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» завдану шкоду в розмірі 9515 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» в розмірі 1378 грн. за подачу позовної заяви та в розмірі 1515,80 грн. за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_5