Справа № 130/1970/16-ц Провадження № 22-ц/772/163/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 2Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання відчуженою земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просив визнати відсутність спільної сумісної власності між ним та відповідачкою на будинок та інше майно що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 55 с.Сербинівці, визнати пропущеним строк позовної давності на поділ будь-якого майна, двох будинків та теплиці між ними.

В судовому засіданні 11.10.2016 року ОСОБА_2 змінив предмет позову, подавши нову редакцію позовної заяви, у якій просив позбавити ОСОБА_3 права на користування будь-яким приміщенням що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 55 в с.Сербинівці Жмеринського району Вінницької області, визнати відчуженою земельну ділянку за цієюж адресою, що надана ОСОБА_3 для будівництва житлового будинку на свою користь.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно довідки з Жмеринського райсектора ОСОБА_3 знята з реєстрації за цією адресою.

Заочним рішенням Жмеринського суду припинено право власності ОСОБА_3 на знищений будинок.

Згідно довідки сільської ради с.Сербинівці правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку відсутні.

Відповідно до будівельного паспорту земельна ділянка надавалась ОСОБА_3 під забудову.

Зважаючи на викладене зазначив, що ОСОБА_3 втратила право користування на земельну ділянку та всі будівлі, що знаходяться за адресою: : вул. Центральна, 55 в с.Сербинівці Жмеринського району Вінницької області, однак, вона продовжує ними користуватися, чим порушує його права, що і стало підставою для звернення з даним позовом.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання відчуженою земельну ділянку відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову про позбавлення права користуватись житловим приміщенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просив оскаржуване рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання відчуженою земельну ділянку сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 із 14.10.1992 року.

Згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2013 року його шлюб із ОСОБА_4 (відповідачкою) розірвано (а.с.2)

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 26.05.2016 року ОСОБА_2 пенсіонер, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Жилий будинок, господарські споруди знаходяться в задовільному стані (а.с. 5).

Із будівельного паспорту на забудову садиби в сільських населених пунктах України виданого забудовнику і складеного 04.11.1993 року ОСОБА_4 вбачається, що останній дозволено забудову земельної ділянки площею 0,66 га, яка виділена на підставі рішення виконкому Сербинівської сільської ради від 27.07.1993 року №19, за розпорядженням №268 від 11.10.1993 року . На земельній ділянці повинно бути збудовано 1 поверховий будинок та надвірні будівлі: гараж, хлів, теплиця (а.с. 25).

Згідно довідки № 49 від 01.02.2016 року Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області ОСОБА_2 зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_4. Правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку відсутні (а.с.26).

Відповідно до копії заочного рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.01.2016 року , що набуло законної сили 08.02.2016 року, припинено право власності ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 60 кв.м та житловою площею 40 кв. м. по вул. Леніна, 55 в с.Сербинівці Жмеринського району Вінницької області у зв'язку із знищенням (а.с.27).

Згідно відповіді Жмеринського районного сектору ДМС України у Вінницькій області ОСОБА_3 25.03.2016 року знята з реєстрації в с.Сербинівці Жмеринського району на підставі рішення суду у зв'язку із припиненням права власності на житловий будинок (а.с.28, 54)

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням відмовлено (а.с.50-54).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в частині позбавлення права користування жилим приміщенням виходив з того, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами підставності власного звернення до суду з позовом у визначений ним спосіб із вказаного ним предмету.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення прав користування жилим приміщенням, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачка, незважаючи на те, що втратила права користування будь-яким приміщенням що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 55 в с.Сербинівці Жмеринського району Вінницької області, продовжує ними користуватися, чим порушує його право власності.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов'язки. Це конституційне положення пов'язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Однак, відповідних доказів на підтвердження того, шо ОСОБА_3 перешкоджає йому користуватися будь-яким приміщенням що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 55 в с.Сербинівці Жмеринського району Вінницької області всупереч вимог ст.60 ЦПК України позивачем не надано.

Разом з тим, порядок позбавлення права користування житловим приміщенням врегульовано нормами ЖК УРСР.

Так, згідно зі ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статті 150,156 ЖК УРСР передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сімї власника належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.

Однак, зважаючи на те, що ОСОБА_3, як зазначалось вище, не є членом сімї ОСОБА_2 та не значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, а тому зазначені норми права до спірних відносин застосуванню не підлягають.

Інших підстав для позбавлення права користування жилим приміщенням законодавством не визначено.

Поряд з цим, всупереч вимог ст.60 ЦПК України ОСОБА_2 не надано жодних доказів на підтвердження користування ОСОБА_3 приміщеннями, що находяться за адресою: вул. Центральна, 55, с.Сербинівці, Жмеринський район, Вінницька область.

У позивача відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння, яке знаходиться за зазначеною адресою, про що він зазначає як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі, що позбавляє його права звернення з позовом у зазначених правовідносинах.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині позбавлення ОСОБА_7 права користування будь-якими приміщеннями, що знаходяться за адресою: вул. Центральна, 55 в с.Сербинівці Жмеринського району Вінницької області є вірним.

Доводи апеляційної скарги були предметом судового дослідження і висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення в частині позовних вимог про позбавлення права користування житловим приміщенням, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судовий збір за її подання підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про позбавлення права користування жилим приміщенням залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 606.32 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: