АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/782/17 Головуючий 1 інст. - Вовк Л.В.
Справа № 627/899/16-ц
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В липні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Сафіра Федіра Олеговича звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позивач вказав, що 12 травня 2008 року укладено договір № б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 4 100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою 22,80% за користування на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак умови кредитного договору виконані не були, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 14 891 грн. 37 коп. (заборгованість за кредитом - 3 122 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 8 260 грн. 20 коп.; заборгованість за пенею та комісією - 2 561 грн. 96 коп.; штраф (фіксована частина) - 250 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 697 грн. 21 коп.).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за в указаному розмірі та 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

Відповідач позов не визнав, в письмовій заяві просив застосувати строк позовної давності.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі Сокуренко Н.В. - представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені в межах строку позовної давності, ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 2 809 грн. 80 коп. та пені в розмірі 600 грн. 00 коп. Зокрема зазначає, що рішення ухвалено без врахування правової позиції, що міститься в постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 1206цс15 та від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, а також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року у справі № 7847св15.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що 12 травня 2008 року укладено договір № б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 4 100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою 22,80% за користування на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом пунктів 3.2., 3.3. Умов і правил надання банківських послуг відповідач погодився, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає Банку право в будь-який момент змінити (збільшити, зменшити) кредитний ліміт.

Умовами та правилами надання банківських послуг (пункти 6.5., 6.7.) передбачено, що Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; власник картки також зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Пунктом 8.6. Умов та правил надання банківських послуг встановлено відповідальність боржника у вигляді штрафу за порушення строків повернення платежів більш ніж на 120 днів.

Анкета-заява особисто підписана ОСОБА_1

При цьому в анкеті-заяві відповідач надав згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також тарифами ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути та сплатити проценти.

За положеннями статті 1048 ЦК України проценти за договором займу (кредиту) нараховуються до дня фактичного повернення займу, якщо інше не передбачено договором.

Позивач виконав умови договору та надав кредит, що відповідачем визнається.

ОСОБА_1 свої зобов'язання виконував неналежно, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 14 891 грн. 37 коп., що за даними позивачем розрахунками складається з заборгованості: за кредитом - 3 122 грн. 00 коп.; за відсотками за користування кредитом - 8 260 грн. 20 коп.; за пенею та комісією - 2 561 грн. 96 коп.; штраф (фіксована частина) - 250 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 697 грн. 21 коп.

Отже право ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачем було порушено, але не підлягає судовому захисту у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12 травня 2008 року до ОСОБА_1 ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 07 липня 2016 року.

Відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Саме такий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 25 квітня 2012 року, що підтверджується розрахунком заборгованості на а. с. 4-5.

Позов пред'явлено 07 липня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 заявлено у письмовій заяві, поданій 11 жовтня 2016 року (а. с. 28).

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені в межах строку позовної давності є помилковими, як і посилання на правові позиції, що містяться в постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 1206цс15 та від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, а також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року у справі № 7847св15, яка не має приюдиційного значення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

Р.М.Піддубний