Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - Сербулова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» (надалі ДП «АРП») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 р. позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу в розмірі 52 925,76 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 13.04.2010 р. позивача було прийнято на роботу на Державне підприємство «Адміністрація річкових портів» на посаду провідного фахівця Верхньодніпровського представництва ДП «АРП». З 25.05.2015 р. по 29.06.2015 р. позивач перебував на лікуванні з оформленням листка непрацездатності за цей період. 03.06.2015 р. позивач отримав поштове повідомлення від ДП «АРП», в якому містився лист від 26.05.2015 р. № 01/08-531 та наказ № 96-к, датований 25.05.2015 р., про звільнення позивача з роботи згідно п.2 ст.40 КЗпП України («невідповідність працівника займаній посаді»). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва по справі № 758/8567/15-ц від 25.02.2016 р. затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем, згідно з якою днем звільнення позивача визнано 02.07.2015 р. та змінено підставу звільнення з п.2 ст.40 КЗпП України на «ч.1 п.1 ст.36 (за згодою сторін)». Наказом віл 13.04.2016 р. адміністрація відповідача внесла зміни до запису в трудовій книжці позивача, а трудову книжку йому видала 25.04.2016 р. В період з 02.07.2015 р. по 25.04.2016 р. у позивача була відсутня трудова книжка, трудовий спір між позивачем та відповідачем перебував на розгляді в суді, що позбавляло позивача можливості офіційно працевлаштуватися на іншу роботу. Позивач є ліквідатором аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, є інвалідом 2-ї групи, і через цю причину не має можливості здійснювати активний пошук роботи. Стверджує, що формулювання причини звільнення в трудовій книжці «звільнений з роботи згідно ст.40 п.2 КЗпП України (невідповідність працівника займаній посаді)» фактично принижувало його професійні здібності та характеризувало як такого, що не відповідає професійним вимогам з огляду на його стан здоров'я (інвалідність), та перешкоджало працевлаштуванню позивача. В зв'язку з чим, вважає, що період з 02.06.2015 р. по 25.04.2016 р. є вимушеним прогулом, який становить 207 роб.днів, а тому сума компенсації за вимушений прогул, виходячи з розрахунку середньоденної зарплати в розмірі 255,68 грн., становить 52 925 грн. 76 коп. (255,68 х 207).

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, в повному обсязі, та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додав суду, що за видачею трудової книжки звернувся лише 25.04.2016 р., вже після затвердження судом мирової угоди, в цей день йому видали трудову книжку та здійснили розрахунок. Додав, що до 02.07.2015 р. він перебував на лікарняному, чому вказує період вимушеного прогулу - з 02.06.2015 р., пояснити не можу, вказуючи, що це можливо описка.

Під час опитування, посилаючись на різке погіршення стану здоров'я, з дозволу головуючого покинув зал судового засідання та просив розглядати позов за його відсутності.

Представник відповідача Сербулов О.В. в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, подав до суду подані письмові заперечення, в яких посилається на таке. Позивача 13.04.2010 р. було прийнято на роботу на посаду провідного фахівця з флоту та гідротехнічних споруд (ГТС) Київського представництва ДП "Адміністрація річкових портів". 25.05.2015 р. позивача наказом ДП "Адміністрація річкових портів" № 96-к звільнено з роботи з посади провідного фахівця з флоту та гідротехнічних споруд (ГТС) Верхньодніпровського представництва ДП "Адміністрація річкових портів" згідно ст.40 п.2 КЗпП України (невідповідність працівника займаній посаді), за згодою профспілкового комітету підприємства від 25.05.2015р. У цей день, позивач був присутній на робочому місці, про що складено акт від 25.05.2015 р. Оскільки позивача було звільнено з роботи згідно ст.40 п.2 КЗпП України, він відмовився від отримання трудової книжкита ознайомленням із наказом про звільнення, про що було складено акт про відмову від 25.05.2015 р. З огляду на відсутність можливості вручити працівнику наказ про звільнення, листом від 26.05.2015р. № 01/08-531 ОСОБА_1 було запропоновано отримати трудову книжку і надіслано копію вищевказаного наказу про звільнення. Лист ОСОБА_1 вручено 03.06.2015р. Про факт отримання вказаного листа 03.06.2015р., позивач підтверджує (повідомляє) у позовній заяві. Повний розрахунок, згідно вимог законодавства про працю, було здійснено у день звільнення - 25.05.2015 р. Після 25.05.2015р. позивач на підприємство з'являвся один раз - 15.06.2015р., з метою надання листків непрацездатності, та в черговий раз відмовився від отримання трудової книжки, про що було складено акт. Листом від 17.06.2015р. № 01/08-607 ОСОБА_1 повторно було запропоновано отримати трудову книжку і надіслано копію вищевказаного наказу про звільнення. Лист позивачу вручено 24.06.2015 р. Після 25.05.2015 р. та до 02.07.2015 р. позивач перебував на лікарняному, у зв'язку із чим з чим йому було виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Позивач ОСОБА_1 з власної волі та зі своєї вини не отримував трудову книжку, а у випадку відсутності волі працівника на отримання трудової книжки та не надання дозволу на її поштове пересилання, підприємство позбавлено можливості у будь-який інший спосіб її вручити працівнику. З огляду на неодноразові, звернення ДП "Адміністрація річкових портів" до ОСОБА_1 з пропозицією отримати трудову книжку, або надати дозвіл на її пересилання, неодноразові відмови від отримання трудової книжки Позивачем (акти, складені по факту відмови), вважають, що відсутній факт затримки видачі трудової книжки з вини підприємства. Питання звільнення ОСОБА_1 з роботи у ДП "Адміністрація річкових портів" вже було предметом розгляду у справі Подільського районного суду м.Києва № 758/8567/15-ц під час розгляду якої сторони вирішили врегулювати спір шляхом укладання мирової угоди, яка була затверджена ухвалою від 25.03.2016р. Під час розгляду цієї справи ОСОБА_1 надавав усні пояснення, що підтверджують факт того, що він з власної волі ухилявся від отримання трудової книжки. Після затвердження мирової угоди. ОСОБА_1 довелось запрошувати прибути для отримання трудової книжки із змінами (лист від 13.04.2016р. №01/08-304 та доказів отримання). Вважають, що недоречним і безпідставним (без надання доказів) є посилання позивача на позбавлення можливості офіційно працевлаштуватись на іншу роботу через відсутність трудової книжки, оскільки позивач не намагався отримати трудову книжку, а навпаки, активно ухилявся від її отримання. Станом на момент звернення до суду із вищевказаним позовом у справі, що розглядається (№ 758/14050/16-ц), причиною звільнення (запис у трудовій книжці) позивача є п.1 ч.1 ст.36 КЗпП (угода сторін), а тому посилання на будь-яку дискримінацію по відношенню до останнього є таким, що не відповідає дійсності.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що наказом відповідача № 51/1-к від 13.04.2010 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду провідного фахівця з флоту та гідротехнічних споруд (ГТС) Київського представництва ДП "Адміністрація річкових портів".

25 травня 2015 року наказом № 96-к позивача було звільнено із займаної посади на підставі ст.40 п. 2 КЗпП України (невідповідність працівника займаній посаді).

Не погодившись з причиною звільнення, в 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м.Києва із позовом до ДП "Адміністрація річкових портів" про зміну дати і формулювання причин звільнення, стягнення винагороди за фактично виконану роботу та моральної шкоди.

Судом встановлено, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року, яка набула законної сили 11.04.2016 р., провадження у цивільній справі № 758/8567/15-ц за вищевказаним позовом закрито в зв'язку із затвердженням мирової угоди між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Адміністрація річкових портів». Мирова угода затверджена на таких умовах: 1) ОСОБА_1 відмовляється від зазначених позовних вимог; 2) ДП «Адміністрація річкових портів» змінює дату наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 25.05.2015 на 02.07.2015 р.; 3) ДП «Адміністрація річкових портів» змінює формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з роботи - замість «п.2 ст.40 КЗпП України («невідповідність працівника займаній посаді»), зазначивши причиною звільнення п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України («за угодою сторін» та вносить відповідний запис до трудової книжки.

Як вбачається з трудової книжки позивача, на підставі наказу Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» від 18.04.2016 р., виданого на виконання зазначеної вище ухали суду, змінено записи про звільнення відповідача, відповідно до якого: ОСОБА_1 звільнений 02.07.2015 р. згідно ч.1 п.1 ст.26 КЗпП України.

Сторони у справі не оспорюють, що трудову книжку із зміненим записом в трудовий книжці позивач отримав 26.04.2016 р.

Саме із зміною запису щодо часу свого звільнення позивач, звертаючись до суду із цим, пов'язує обов'язок ДП "Адміністрація річкових портів" здійснити компенсацію за час вимушеного прогулу, стверджуючи, що з 02.06.2015 р. по 25.04.2016 р. є періодом його вимушеного прогулу.

Згідно ст.47 ч.1,2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Мін'юсту та Міністерства соціального захисту населення Україна від 29.07.93 р. № 58, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Судом встановлено, що відповідно до акту від 25 травня 2015 р., складеного групою працівників Верхньодніпровського представництва в кількості шести осіб, ОСОБА_1 відмовився від отримання трудової книжки та ознайомленням із наказом про звільнення, при цьому був присутній на робочому місці з 08.00 до 12.00 год.

Листом від 26.05.2015р. вих.№01/08-531 ОСОБА_1 було запропоновано отримати трудову книжку і надіслано копію вищевказаного наказу про звільнення.

Вказаний лист позивачу вручено 03.06.2015 р., що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (який містить підпис Косач) .

Відповідно до довідки №20/01-17 від 20.01.2017р. ДП «Адміністрація річкових портів» згідно вимог законодавства про працю, 25.05.2015р. (день звільнення позивача)було проведено розрахунок з ОСОБА_1 на його картковий рахунок 7 046,65 грн. Надходження зазначених коштів на рахунок позивача підтверджується платіжною відомістю №01.145 від 25.05.2015 р.

Згідно акту від15.06.2015р., складеному співробітниками підприємства, про те, що цього ж дня ОСОБА_1 подав листки непрацездатності, та в черговий раз відмовився від отримання трудової книжки.

Листом від 17.06.2015р. № 01/08-607 ОСОБА_1 повторно було запропоновано отримати трудову книжку і надіслано копію вищевказаного наказу про звільнення. Лист ОСОБА_1 вручено 24.06.2015 р.

Судом встановлено, що зважаючи на неодноразові, звернення ДП "Адміністрація річкових портів" до ОСОБА_1 з пропозицією отримати трудову книжку, або надати дозвіл на її пересилання, неодноразові відмови від отримання трудової книжки позивачем, відсутній факт затримки видачі трудової книжки з вини підприємства.

У суду є всі підстави вважати, що позивач з власної волі не отримував трудову книжку,окрім цього, звертаючись до суду не надав доказів зворотного.

А тому, суд, вважає, безпідставним посилання позивача на позбавлення його можливості офіційно працевлаштуватись на іншу роботу, через відсутність трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи позивач з 25.05.2015р. та до 02.07.2015р. (дата звільнення, згідно мирової угоди) перебував на лікарняному, згідно листа непрацездатності серія АГЧ № 819422, відкритого 25.05.2015р. (режим амбулаторний) ОСОБА_1 було визнано працездатним, у графі «Стати до роботи 30 травня 2015р.»; згідно листа непрацездатності серія АГЧ № 819469, відкритого 02.06.2015р., режим амбулаторний - стати до роботи 07.05.2015 р.;згідно листа непрацездатності серія АГЧ № 819838, відкритого 12.06.2015р. встановлено стаціонарний режим - стати до роботи 12.06.2015 р.;згідно листа непрацездатності серія АГЧ № 819574, відкритого 22.06.2015р. встановлено амбулаторний режим - стати до роботи 02.07.2015 р.

В зв'язку з чим, вимоги позивача про оплату йому періоду з 02.06.2015 р. по 02.07.2015 р. (дата звільнення згідно мирової угоди) не ґрунтуються на законі, оскільки цей час позивач перебував на лікарняному, у зв'язку із чим, згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності» було виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Статтею 235 ч.3 КЗпП України в разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Приписами статті 235 ч.3 КЗпП України передбачено, що працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

При розгляді Подільським районним судом м. Києва цивільної справи №758/8567/15-ц йшлося питання про зміну дати і формулювання причин звільнення, стягнення винагороди за фактично виконану роботу та моральної шкоди, однак позивач не забирав свою трудову книжку під час перебування справи в провадженні суду.

Листом від 13.04.2016 р. за вих.№ 01/08/-304, отриманим позивачем 21.04.2016 р., відповідач знову запропонував отримати ОСОБА_1 трудову книжку.

Відповідно до ст.. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно наданих документів, позивач ОСОБА_1 є людиною пенсійного віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), отримує пенсію, крім того, доказів на підтвердження того, що з 02.07.2015 р. по 25.04.2016 р. він не зміг влаштуватися на роботу не надав.

Суд також вважає безпідставними посилання позивача на те, що його звільнення за п.2. ст. 40 КЗпП України є дискримінаційним за станом здоров'я, по відношенню до нього, та погоджується в ційн частини із запереченнями представника відповідача.

Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, оскільки такі вимоги суперечать доказам, дослідженим в судовому засіданні, та не ґрунтуються на матеріалах справи, ретельно досліджених судом в ході слухання справи по суті.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову повністю, вважаючи позовні вимоги безпідставними та не доведеними перед судом.

На підставі викладеного, ст.ст.47, 235 КЗпП України, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова