Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/110/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранець А. М.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

17.01.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Потапенка В.І., Черненка В.В.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Кремінь Брок», приватне акціонерне товариство Телердіокомпанія «Веселка» про визнання договору недійсним, поділ акцій за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

19 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «Кремінь Брок», ПрАТ ТРК «Веселка» про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів та визнання права особистої приватної власності на частину акцій. В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 13 червня 1998 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, який рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2013 року розірвано. Після розірвання шлюбу, 3 липня 2013 року, ОСОБА_3, від імені і за рахунок якою діяло ТОВ «Кремінь Брок», та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-39/1, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язується передати у власність ОСОБА_4, а покупець прийняти та оплатити цінні папери, а саме: прості іменні бездокументарні акції ПрАТ ТРК «Веселка» номінальною вартістю 10,00 грн. за 1 шт. в кількості 796 шт. Згідно п. 1.6 Договору зберігачем цінних паперів є ТОВ «Кремінь Брок». Згідно акта прийому-передачі цінних паперів від 3 липня 2013 року, ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняв обумовлені договором цінні папери. Розрахунки за договором проведені у повному обсязі. Згідно договору про відкриття рахунку в цінних паперах № Х-33/ф від 3 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_4 (депонент) та ТОВ «Кремінь Брок» (зберігач), депоненту відкрито рахунок у цінних паперах НОМЕР_1. На рахунку ОСОБА_4 знаходилися 796 шт. іменних простих акцій ПрАТ ТРК «Веселка». Вказані акції, в силу положень ст. 60 СК України, є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя і належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Позивач посилається на те, що він не надавав згоди та не уповноважував ОСОБА_3 на укладення договору купівлі-продажу акцій у зв'язку чим оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ч. 4 ст. 369 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів від 3 липня 2013 року № БВ-39/1 та в порядку поділ майна, що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, визнати за ним право особистої приватної власності на іменні прості бездокументарні акції ПрАТ ТРК «Веселка» в кількості 398 шт.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2016 року і ухвалити нове рішення. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права: неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи; суд невірно застосував ст. 60 СК України, якою передбачено презумпцію належності дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власностімайна, набутого подружжям за час шлюбу, що звільняє позивача від обов'язку доведення належності спірного мана; суд не врахував, що після розірвання шлюбу розпорядження спільним майном колишнього подружжя можливе лише за їх спільною згодою (ч. 2 ст. 68 СК); суд неправильно застосував норми ст.ст. 60, 61, 68 - 72 СК, ст. ст. 177, 190, 369, 372 ЦК. Крім того, судом першої інстанції порушено порядок ухвалення рішення, який визначений ст. 209 ЦПК України.

Особи які беруть участь у справі не скористались свої процесуальним правом надати письмові заперечення на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник, відповідач ОСОБА_4, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, особисто в судове засідання не з'явилися.

Представники третьої особи - ПрАТ ТРК «Веселка» - Іващенко І.Б. в судове засідання не з'явилася, подала письмове клопотання про відкладення розгляду справи в задоволенні якого апеляційний судвідмовив.

Третя особа - ТОВ «Кремінь Брок», повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направила, надіслала письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини:

3 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-39/1, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язується передати у власність ОСОБА_4, а ОСОБА_4 прийняти та оплатити цінні папери, а саме: прості іменні без документарні акції ПрАТ ТРК «Веселка» номінальною вартістю 10 грн. 796 шт. загальна договірна вартість цінних паперів у розмірі 7 960.00 грн.

За актом прийому-передачі цінних паперів від 3 липня 2013 року, ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняв цінні папери, а саме: прості іменні без документарні акції ПрАТ ТРК «Веселка» номінальною вартістю 10 грн. 796 шт. загальна вартістю 7 960.00 грн.

Крім того апеляційним судом встановлено, що з 13 червня 1998 року по 7 червня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що встановлено рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2013 року (а.с. 8).

Згідно договору дарування від 15 червня 2010 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 2000 акцій ВАТ ТРК «Веселка» (назву якого змінено на ПрАТ ТРК «Веселка») номінальною вартістю 10 грн. за 1 акцію, на суму 20 000 грн.

Згідно договору дарування від 27 червня 2013 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3. прості іменні акції ПрАТ ТРК «Веселка» в кількості 2 шт. на суму 20 грн. (а.с. 96).

Станом на 27 травня 2013 року на депозитарному рахунку, відкритому ТОВ «Кремінь Брок» ОСОБА_3, обліковувалося 2796 іменних простих без документальних акцій ПрАТ ТРК «Веселка» з яких 2746 акцій не обтяжені зобов'язаннями, а 50 акцій обтяжені власником, що підтверджується відомостями виписки про стан рахунку в цінних паперах (а.с. 9).

3 липня 2013 року між ОСОБА_4. і ТОВ «Кремінь Брок» укладено договір про відкриття рахунку в цінних паперах (а. с. 10 - 11).

Станом на 3 липня 2013 року на депозитарному рахунку, відкритому ТОВ «Кремінь Брок» ОСОБА_4, обліковувалося 796 іменних простих без документальних акцій ПрАТ ТРК «Веселка», що підтверджується відомостями виписки про стан рахунку в цінних паперах (а.с. 15).

Станом на 18 грудня 2013 року на депозитарному рахунку, відкритому ТОВ «Кремінь Брок» ОСОБА_3, обліковувалося 2796 іменних простих без документальних акцій ПрАТ ТРК «Веселка» з яких 2746 акцій не обтяжені зобов'язаннями, а 50 акцій обтяжені власником, що підтверджується відомостями виписки про стан рахунку в цінних паперах (а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позову. суд першої інстанції виходив з того, що під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу цінних паперів не було допущено норм чинного законодавства, відтак суд не вбачав підстав для визнання його недійсним. Крім того суд вважав, що позивачем не доведено придбання спірних 796 акцій ПрАТ «Веселка» у період шлюбу з ОСОБА_3 та належність цього майна сторонам на праві спільної сумісної власності.

Крім того, суд виходив з того, що власнику акцій (акціонеру) належить комплекс прав на акції та за акціями, зокрема право на власний розсуд розпоряджатися ними.

Колегія суддів вцілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав на акції, які він вважає його і ОСОБА_3 спільним майном, набутим ними в період шлюбу та яким відповідач розпорядилася після розірвання шлюбу без його згоди.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК Українирішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього, що апеляційним судом зроблено не було.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та ряді інших постанов, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення у п. 27 постанови від21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що акції можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності і предметом поділу між подружжям, якщо вони були придбані за їх спільні кошти.

Як під час розгляду справи у місцевому суді, так і в апеляційному суді позивач посилався на презумпцію належності на праві спільної сумісної власності всього набутого подружжям у період шлюбу майна, в тому числі акцій та не надавав доказів підстав і часу набуття прав на акції.

Місцевим та апеляційним судами дотримано вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи,позивачу неодноразово роз'яснювалися його процесуальні права і обов'язки, зокрема: право подавати суду докази та відповідний обов'язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, обов'язок подати усі наявні у нього докази для їх підтвердження (ст. 10, 27, 60 ЦПК України).

Суд, зокрема апеляційний, попереджав позивач про наслідки не вчинення таких дій, проте він не надав жодного доказу на підтвердження того, що спірні акції ПрАТ ТРК «Веселка» були придбані ОСОБА_3 у період шлюбу з позивачем та за їх спільні кошти.

На питання апеляційного суд позивач не зміг пояснити коли і на підставі яких правочинів були набуті подружжям ОСОБА_3 спірні акції: в результаті розподілу між засновниками (ст. 31 Закону України «Про господарські товариства»), в результаті відкритої підписки (ст. 30 Закону України «Про господарські товариства»), н підставі інших правочинів (договорів купівлі-продажу, дарування, чи ін.).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 2002 акції були набуті ОСОБА_3 у різний час на підставі договорів дарування (а.с. 96, 175), що відповідно о п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України вказує на те, ці акції є її особистою власністю.

Отже позивач не підтвердив належними та допустимими доказами, що спірні акції являлися спільним майном подружжя ОСОБА_3 і що йому належали права співвласника цього майна.

В цій частині доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу рішення суду.

Згідно приписів ст. 68 СК України розірвання шлюбуне припиняє права спільної сумісної власностіна майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

За вказаних вище обставин посилання позивача на укладення відповідачами договору купівлі-продажу цінних паперів без його згоди за з порушенням його прав є необґрунтованим.

Право на звернення до суду (право на захист) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, коли особа вважає, що її право не визнається, оспорюється або порушується.

У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Проте, у справі, яка переглядається, не доведено, що позивачу належить право за захистом якого він звернувся до суду, а тому підстави для задоволення його вимог відсутні.

Твердження позивача про порушення судом процесуальних норм при ухваленні рішення, зокрема порушення таємниці нарадчої кімнати, ґрунтуються на невірному розумінні норм процесуального права, а тому до уваги не приймаються.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Тому передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: