Ухвала

іменем україни

11 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Токмацький районний відділ Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області, придбав квартиру АДРЕСА_1. Під час укладення договору колишній власник квартири повідомив йому про те, що у квартирі, яку він купує, зареєстровані ОСОБА_6 та її син ОСОБА_5. ОСОБА_6 проживала в указаній квартирі та не бажала її звільнити, її син ОСОБА_5 у належній позивачу квартирі не проживав, але був зареєстрований. ОСОБА_6 було виселено з квартири на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2013 року. ОСОБА_5 в теперішній час зареєстрований у його квартирі та в ній не проживає. Позивач стверджує, що придбав квартиру для особистого проживання та проживання членів його сім'. На підставі того, що в квартирі досі зареєстрований член сім'ї, особи, яка раніше проживала в ній без відповідних на те правових підстав, просив суд визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 12 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року, позов задоволено. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Судами встановлено, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 (матері ОСОБА_5.), ОСОБА_5 про виселення та зняття з реєстраційного обліку встановлено, що ОСОБА_5 в квартирі не проживає, разом з тим вимога про зняття його з реєстрації без вимоги про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не відповідає вимогам законодавства, , що і стало підставою для відмови у задоволенні позову.

У даній справі позивачем заявлено вимоги про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, що не було предметом розгляду у вищевказаній справі, а тому суди обґрунтовано вважали, що наявні всі підстави для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун О.В. Ступак