Справа № 147/554/16-ц
Провадження № 2/147/109/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошин І.А.,

при секретарі Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням зазначивши, що з 12.12.2003 року позивач ОСОБА_1 є законним власником домоволодіння, що знаходиться за адресою смт.Тростянець, вул.Чкалова, 6, Вінницької області. За даною адресою зареєстрований і її бувший чоловік ОСОБА_2 Відповідач не проживає в даному будинку з 2013 року, особистих речей та іншого майна в будинку не має. Будинком не користується. Однак в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажає, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач та представник позивача ОСОБА_3 не зявились, однак представником позивача надано на адресу суду заяву, в якій він позов підтримує, просить задовольнити та розглянути справу в їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, однак надали заяву, в якій просять розглянути справу в їх відсутності.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок по вул.Чкалова, 6, смт.Тростянець Вінницької області підтверджено, що даний житловий будинок належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 16.09.2003 року.(а.с.6). яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_2 в зв`язку з одруженням.

Відповідно до довідки №817 від 26.02.2016 року виданої виконкомом Тростянецької селищної ради встановлено, що по вул.Чкалова, 6, смт.Тростянець Вінницької області зареєстровані ОСОБА_1, дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.10).

Ст.41 Конституції передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між сторонами виникли правовідносини що виникають із житлових правовідносин, які регулюються Житловим кодексом України.

В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно),яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Дана правова позиція Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод у разі будь-яких обмежень у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 3 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Зміст ст. 7 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні чітко визначає підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, а саме: зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими. згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про наявність перешкод позивачу у користуванні належною йому власністю та підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житлом, так як він без поважних причин понад рік відсутній в ньому, за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин передбачених законом, які вважаються поважними.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до задоволення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, що понесені позивачем: 551,20 грн. судового збору підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України на користь відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст.ст.319,405 ЦК України, ст.ст. 10,60,212,213,214, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою смт.Тростянець, вул.Чкалова, 6, Тростянецького району, Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені неї судові витрати в сумі 551,20грн.(пятсот пятдесят одна гривня 20коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя