Справа № 182/4411/16-ц
Провадження № 2/0182/78/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.02.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю

секретаря - Снєгульської В.М.

представника позивача - Шилова М.Г.

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - Драган Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Нікопольської міської ради до ОСОБА_2, третя особа - Нікопольський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить суд позбавити її батьківських прав щодо малолітніх доньок Крістіни, Єви, Василіси, а також стягнути з неї аліменти на їх утримання, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, за місцем проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків та зайняття проституцією, в будинку не створено умов для проживання дітей , антисанітарія.

Відповідач та її представник проти позову заперечували та просили суд відмовити позивачу, оскільки скарги сусідів безпідставні, надійшли до органу опіки через неприязні стосунки із матір'ю відповідача, діти відвідують школу, вона займається їх вихованням та утриманням, діти здорові. Зазначають, що хоча вони і живуть небагато, але дуже один одного люблять. В будинку ніколи не було антисанітарії, а зазначення позивачем, що будинок в аварійному стані не відповідає дійсності, оскільки просто немає коштів будинок відремонтувати, а він старий. Оскільки постійної роботи немає, то ОСОБА_2 вимушена їздити на заробітки за межі міста і залишати дітей під наглядом матері ОСОБА_5, яка допомагає виховувати дітей і проживає разом з ними.( а.с. 62-63)

Представник Нікопольського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді позовну заяву підтримав, оскільки вважає, що залишаючи дітей з матір'ю існує загроза їх життю та здоров'ю, мати нехтує своїми батьківськими обов'язками, будинок в аварійному стані, належних умов для виховання та утримання дітей відповідачем не створено.

Заслухавши пояснення учасників процесу, пояснення свідків, оцінивши в сукупності зібрані докази, давши належну оцінку висновку Органу опіки та піклування Нікопольської міської ради та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, діючи насамперед в найвищих інтересах дитини, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Крім того, відповідно до змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини в контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, які повинні превалювати над інтересами батьків, однак розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини ( п. 49 рішення від 18.12.2008 р. у справі "Савіни проти України").

Даючи оцінку обставинам справи, а також доказам, які здобуті в судовому засіданні, суд не знаходить достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв'язків між матір'ю та дітьми і будуть відповідати інтересам останніх, а особистість відповідача, та її ставлення до доньок не створює висновку про її цілковите самоусунення від виконання батьківських обов'язків.

Як роз'яснив Пленум ВСУ в п. 16Постанови Пленуму ВСУ N 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Так, представник позивача хоч і вказує в мотивах позову про цілковите самоусунення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дітей , проте в судовому засіданні не зміг категорично заперечити, що відповідач займається вихованням та навчанням дітей, не надав доказів в тому числі , що діти не відвідують школу, хворіють та занедбані.

З характеристики голови квартального комітету, довідок поліції, письмових пояснень відповідача до служби у справах дітей, письмових попереджень відповідача про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків наданих позивачем вбачається, що ОСОБА_2 з 28.03.2013 року перебуває під соціальним супроводом, оскільки опинилась в складних життєвих обставинах.( а.с.9)

Як зазначила в судовому засіданні свідок ОСОБА_5(мати відповідача) вона разом з донькою і дівчатками проживають разом, донька не п'є, не вживає наркотики, а що займалась проституцією їй стало відмово від соціальної служби у справах дітей, донька постійної роботи не має та коли трапляється робота, то догляд за дітьми здійснює вона. Свідок зазначила, що діти завжди доглянуті, відповідач ніколи їх не полишала самих. В будинку , де вони всі разом проживають, дійсно погані умови, оскільки не вистачає коштів на ремонт в будинку.

Свідки ОСОБА_6 (дядько відповідача), ОСОБА_7 (сусідка), ОСОБА_8(подруга відповідача) суду повідомили, що ОСОБА_2 ніколи себе аморально не поводить, ніхто її не бачив п'яною або під дією наркотиків, діти завжди доглянуті, чисті, розумні , відвідують школу , підтвердили, що в будинку не завжди порядок, сам будинок в аварійному стані через те, що відповідач у дуже скрутному матеріальному становищі, проте відповідач та її мати ОСОБА_5 намагаються підтримувати житло в належному стані, частково зробили косметичний ремонт. Також свідки зазначили, що сусіди, які написали скаргу мають конфліктні відносини безпосередньо з ОСОБА_5, матір'ю відповідача.

Суд критично відносить до показів свідка ОСОБА_9, яка є рідною сестрою відповідача, оскільки між нею та відповідачем наявний конфлікт та недобрі відносини.

Суд в деякій мірі погоджується про доречність доводів позивача, якими обґрунтовано пред'явлений позов щодо неналежної поведінки ОСОБА_2, яка раніше в 2013 та 2014 роках була притягнута до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків, зайняття проституцією, але, вирішуючи позов по суті, суд перш за все виходить з інтересів дітей та виступає на захист їх прав, враховуючи їх тісний зв'язок з матір'ю та ставлення матері до дітей.

Суд зазначає, що з показань свідківОСОБА_5(мати відповідача), ОСОБА_6 (дядько відповідача), ОСОБА_7 (сусідка), ОСОБА_8(подруга відповідача) судом не встановлено, що відповідач на час відібрання дітей та на час звернення з цим позовом до суду поводиться аморально.

Доводи позивача, що відповідач на час відібрання дітей та на час звернення з цим позовом до суду вживає наркотики та продовжує займатись проституцією належними доказами в судовому засіданні не підтверджено, а посилання на скаргу сусідів, що стало приводом для прийняття рішення про відібрання дітей є недостатньою підставою вважати, що відповідач не виконує батьківські обов'язки та веде аморальний образ життя.

У відповідності до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Основним завданням держави є захищати і підтримати сім'ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному, кровноспорідненому середовищі, навіть за складних життєвих обставин, і виключно в найвищих інтересах дитини, враховуючи думку дитини щодо суті спору, суд не знаходить правильним та справедливим ухвалення рішення про задоволення позову.

Як вбачається з пояснень сторін та свідків діти дуже люблять матір та бабусю, через розлучення з матір'ю та бабусею дуже страждають, до того ж найменша дівчинка Василіса знаходиться окремо від старших дітей, що також дуже травмує всіх дівчаток. Відповідачем надано листи від дівчаток та малюнки, які дівчатка зробили для мами та бабусі, перебуваючи в центрі реабілітації, що підтверджує тісний зв'язок матері та дітей.( а.с. 86-89)

Відповідно до вимог ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Виконавчий комітет Нікопольської міської ради рішенням від 10.08.2016 року затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ( а.с. 23-25)

Однак наданий позивачем висновок не є достатньо обґрунтованим та не відповідає інтересам дітей.

У висновку зазначено, що перебування дітей з матір'ю загрожувало життю та здоров'ю дітей, однак будь-яких конкретних обставин та доказів, які б підтверджували такі загрози суду не надано, окрім копії скарги сусідів.

Жодного доказу, окрім загальних слів у висновку про невиконання відповідачем батьківських обов'язків, позивачем не надано. Відсутні будь-які докази , що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дівчаток, їх навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що вона не створює умови для отримання нею освіти, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Посилання позивача на неналежне створення умов для проживання дітей саме по собі не може бути підставою для позбавлення матері прав щодо дітей, оскільки скрутне матеріальне становище відповідача можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до позбавлення відповідача батьківських прав.

До того ж, суд зазначає, що під час розгляду справи, відповідач зробила ремонт у будинку та покращила умови для повернення дітей додому, про що надала фото( а.с. 90-92), а також відповідач через центр зайнятості отримала можливість влаштуватись на роботу ( а.с. 85)

З метою правильного вирішення справи, суд вважає за необхідне звернутись до практики Європейського суду з прав людини.

Так, вказана міжнародна судова установа, під час перегляду справ про відібрання дітей від батьків, констатуючи факт втручання у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначала, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення від 24 лютого 1995 р. у справі "МакМайл проти сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. п. 86,87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (справа "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I).

Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-IX).

За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи, наведені позивачем та докази, надані позивачем під час розгляду справи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя ОСОБА_2, як позбавлення її батьківських прав стосовно дітей. Проблеми, які існують у її житті , скрутне матеріальне становище, можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до позбавлення відповідача батьківських прав.

Виступаючи перш за все на захист інтересів дітей, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачу у задоволені пред'явлених позовних вимог.

У зв'язку із залишенням позову без задоволення , судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.10,11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст.19,150,164 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Органу опіки та піклування Нікопольської міської ради до ОСОБА_2, третя особа - Нікопольський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави .

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: А. Г. Багрова