Провадження № 22ц/784/242/17 Суддя першої інстанції Висоцька Г.А.
Справа№473/1411/16-ц
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

5 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем Гавор В.Б.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 грудня 2016 року за позовом Селянського фермерського господарства «С. Барвінок» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 квітня 2016 року Селянське фермерське господарство «С. Барвінок» (надалі - СФГ «С.Барвінок») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 3 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та СФГ «С.Барвінок» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого до останнього перейшло право вимоги за борговим документом - розпискою ОСОБА_2 від 8 жовтня 2010 року на суму 46 000 грн., які відповідачка зобов'язалася повернути за першою вимогою. Вказана розписка не містить кінцевої дати повернення боргу і є безстроковою, а отже за вказаним документом право на отримання боргу виникає з моменту пред'явлення вимоги до боржника.

СФГ «С.Барвінок» 30 грудня 2015 року направило лист-вимогу ОСОБА_2 про повернення грошової позики, але відповідачка грошові кошти в добровільному порядку не повернула.

Посилаючись на викладене, СФГ «С.Барвінок» просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг у сумі 46 000 грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь СФГ «С.Барвінок» за договором позики 46 000 грн. Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, суд не врахував, що відповідачка звернулася до правоохоронних органів з приводу підробки розписки, оскільки позичальник її не підписувала; суд не в повному обсязі дослідив правову природу наданої розписки, з якої є не зрозумілим чи був взагалі факт передачі коштів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з розписки ОСОБА_2 8 жовтня 2010 року отримала від ОСОБА_4 позику в сумі 46 000грн. без зазначення строку повернення (а.с. 68).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення.

Отже з аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що ОСОБА_4 повинен був передати СФГ «С.Барвінок» розписку від 8 жовтня 2010 року, яка засвідчує права кредитора за цією розпискою.

При зверненні до суду з вказаним позовом, СФГ «С. Барвінок», як на підставу своїх прав кредитора, послалося на договір, укладеним між ним та ОСОБА_4 3 грудня 2015 року про відступлення права вимоги, завірену копію якого позивач надав до суду.

Між тим, як вбачається з цього договору, ОСОБА_4, як первісний кредитор, передав, а СФГ «С. Барвінок», новий кредитор, прийняло право вимоги, що належить первісному кредиторові за борговими документами, в тому числі за розпискою ОСОБА_2 від 8 жовтня 2009 року і стає кредитором за вказаним борговим документом (а.с. 5-6).

Актом прийому передачі документів до цього договору від 7 грудня 2015 року зазначено, що згідно договору про відступлення права вимоги від 3 грудня 2015 року ОСОБА_4 передаються СФГ «С. Барвінок» всі документи, які засвідчують права первісного кредитора, зокрема передавалася розписка ОСОБА_2 від 8 жовтня 2009 року.

Отже, позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2, де вимагає стягнути з останньої борг, що виник внаслідок невиконання боргових зобов'язань за договором позики від 8 жовтня 2010 року. Між тим, як встановлено за договором відступлення права вимоги від 3 грудня 2015 року СФГ «С. Барвінок» право вимоги первісним кредитором ОСОБА_4 за цими борговими зобов'язаннями не передавалося.

З урахуванням наведених правових норм, обставин, викладених в договорі про відступлення права вимоги від 3 грудня 2015 року та заперечення відповідачкою факту підписання розписки від 8 жовтня 2010 року, суд передчасно дійшов висновку про існування між сторонами правовідносин, що регулюються нормами ст.ст. 1046, 1047 ЦК України.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено право вимоги СФГ «С. Барвінок» за розпискою від 8 жовтня 2010 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 позику в сумі 46 000грн.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права заслуговують на увагу.

За такого, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України з СФГ «С. Барвінок» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у виді витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги з урахуванням ставок судового збору, визначених Законом України «Про судовий збір», у розмірі 1 515 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Селянського фермерського господарства «С. Барвінок» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 8 жовтня 2010 року.

Стягнути з Селянського фермерського господарства «С. Барвінок» на користь ОСОБА_2 1 515 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

Т.В. Серебрякова