АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8672/2017 Головуючий у 1 інстанції - Волошин В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника Генеральної прокуратури України Ступак Дмитра Валентиновича та представника Головного Управління Національної поліції у місті Києві Рогової Інни Анатоліївни на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» до Генеральної прокуратури України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м.Києві про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015р. позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Генеральної прокуратури України, Національної поліції України, в якому просив суд, з урахуванням поданих в подальшому уточнень (а.с. 128-131 т.1): звільнити з- під арешту, що накладений на підставі постанови слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України Корнелюка М.В. від 12 липня 2010р. про накладення арешту на майно ОСОБА_5 в рамках кримінальної справи № 49-2544, порушеної відносно колишнього Голови правління ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. З ст. 209, ч. З ст. 27, ч. З ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 205, ч. З, 4 ст. 358 КК України наступне майно:

- житловий будинок (літ. А), нежитловою площею 531,9 кв.м., житловою площею 240,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

- житловий будинок (літ. Б), нежитловою площею 269,9 кв.м., житловою площею 149,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

- земельну ділянку, площею 0,1 га, на якій розташований вищезазначений житловий будинок (літ. А), цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1:

- земельну ділянку, площею 0,0708 га, на якій розташований вищезазначений житловий будинок (літ. Б), цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_2, відповідно до якої було накладено арешт на вищезазначене майно та все майно, що належить ОСОБА_6

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 07 вересня 2007р. між АКБ СЦ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 403/002/07-ПІ, відповідно до якого банк надав позичальнику (ОСОБА_5.) грошові кошти у розмірі 1 950 000,0 дол. СІЛА. 07 вересня 2007р. між АКБ СЦ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 04/1-570. 06 грудня 2007р. були укладені договори: договір про внесення змін до договору кредиту № 403/002/07-ПІ від 07 вересня 2007р. та договір про внесення змін до іпотечного договору № 04/1-570 від 07 вересня 2007р.

У зв'язку із неналежним виконанням умов вищезазначеного кредитного договору, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2012р., яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на зазначені вище предмети іпотеки, які вказані в іпотечному договорі № 04/1-570 від 07 вересня 2007р. та в договорі про внесення змін до іпотечного договору № 04/1-570 від 07 вересня 2007р., укладеного 06 грудня 2007р.

09 липня 2010р. Генеральною прокуратурою України відносно ОСОБА_5 порушено кримінальну справу № 49-2544. 19 січня 2012р. ОСОБА_5 пред'явлено обвинувачення, у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.З ст.209, ч.З ст.27, ч.Зст.28, ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366, ч.2 ст.205, ч.З, 4 ст. 358 КК України.

12 липня 2010р. слідчим по особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Корнелюком М.В. було винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_5

На думку позивача, постанова слідчого порушує його права, як іпотекодержателя, що позбавляє можливості розпорядитися належним йому майном на власний розсуд, так як арештоване майно ОСОБА_5 було передано в іпотеку у вересні 2007р., тобто ще до порушення кримінальної справи відносно останнього. Вищезазначене свідчить про порушення прав позивача, а тому, він звернувся до суду за захистом своїх прав, як власник зазначеного арештованого майна.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2017 року позов задоволено. Звільнено з-під арешту, накладеного постановою слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України Корнелюка М.В. від 12 липня 2010 року в рамках кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_5, наступне майно: - житловий будинок (літ. А), нежитловою площею 531,9 кв.м., житловою площею 240,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

- житловий будинок (літ. Б), нежитловою площею 269,9 кв.м., житловою площею 149,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

- земельну ділянку, площею 0,1 га, на якій розташований вищезазначений житловий будинок (літ. А), цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1:

- земельну ділянку, площею 0,0708 га, на якій розташований вищезазначений житловий будинок (літ. Б), цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_2, відповідно до якої було накладено арешт на вищезазначене майно та все майно, що належить ОСОБА_6

Не погоджуючись з рішенням суду, представники відповідачів подали на нього апеляційні скарги, в яких просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

В суді апеляційної інстанції представники апелянтів підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Представник банку просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга Генеральної прокуратури України не підлягає задоволенню , а апеляційна скарга Головного управління національної поліції у місті Києві підлягає задоволенню в частині розподілу судових витрат з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач , який був іпотекодержателем спірного майна ще до порушення кримінальної справи, на час розгляду даної справи набув право власності на це майно на підставі рішення суду, а тому майно підлягає звільненню із-під арешту, накладеного в рамках кримінальної справи.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції із наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 вересня 2007р. між АКБСЦ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 403/002/07-ПІ, відповідно до якого банк надав позичальнику (ОСОБА_5.) грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 1 950 000,0 дол. США., ОСОБА_5 у свою чергу зобов'язався своєчасно повернути отриманий кредит до 07 вересня 2009р., сплатити відсотки за користування кредитом на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,50 % річних, а також комісій, в розмірі та в порядку, визначених цим договором (а.с.44-48 т.2).

В цей же день, між АКБ СЦ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 04/1-570, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_5 передав в іпотеку іпотекодержателю АКБСР «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язання перед іпотекодержателем за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 403/002/07-ПІ, укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем 07 вересня 2007р., а також зобов'язань за цим договором, нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні зміни, а саме: домоволодіння, що складається з:

- житлового будинку (літ. А), нежитловою площею 531,9 кв.м., житловою площею 240,9 кв.м., житлового будинку (літ. Б), нежитловою площею 269,9 кв.м., житловою площею 149,0 кв.м., спорудження (31-3), що знаходиться за адресою: Україна, АДРЕСА_1

- земельну ділянку, площею 0,1000 га, на якій розташований будинок (літ. А), цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1; до моменту' (дати) державної реєстрації права власності (отримання державного акту на земельну ділянку, оформленого на ім'я іпотекодавця) на земельну ділянку, загальною площею 0,0708 га, на якій розташований будинок (літ. Б), цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_2 (земельна ділянка - 2) майнові права іпотекодавця на земельну ділянку 2 (а.с. 132-136 т.1).

06 грудня 2007р. між АКБСЦ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін до договору кредиту № 403/002/07-ПІ від 07 вересня 2007р., яким сторони домовились тавирішили викласти п.п. 1.3.1. п.1.3. рт.1 договору кредиту в новій редакції (а.с.49 т.2).

06 грудня 2007р. між АКБСЦ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 04/1-570 від 07 вересня 2007р., яким сторони вирішили встановити, що п.1.1 ст.1, п.п. 1.5.11. п.1.5. ст.1 викласти в новій редакції (а.с. 137-138 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2012р., по цивільній справі за № 2-10714/11, за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про визнання права власності на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, - позов задоволено. На підставі зазначеного рішення суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на: житловий будинок (літ А), нежитловою площею 531,9 кв. м., житловою площею 240,90 кв. м.; житловий будинок (літ Б), нежитловою площею 269,9 кв. м., житловою площею 149,00 кв. м; земельну ділянку, площею 0,1000 га, на якій розташований будинок А, цільове призначення якої длябудівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1; на земельну ділянку, загальною площею 0,0708 га, на якій розташований будинок Б, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходяться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, в рахунок погашення суми заборгованості в розмірі 15 505 000,0 грн. ОСОБА_5 за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 403/002/07-Ш від 07 вересня 2007р. (а.с. 139-143 т.1).

Судом також встановлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено у вчиненні реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, відповідно до вищезазначеного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2012р., оскільки мала місцезаборона відчуження нерухомого майна, а саме накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_5

12 липня 2010р. постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Корнелюком М.В. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5 (а.с. 110 т.1).

Як вбачається із відповіді Генеральної прокуратури України від 05 вересня 2012р. №17/1/1- 36322-08, представнику ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено у скасуванні арешту, відповідно до вищезазначеної постанови слідчого від 12 липня 2010р. посилаючись на те, що 12 липня 2010р. з метою забезпечення заявлених цивільних позовів у кримінальній справі №49-2544 накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_5

З відповіді Генеральної прокуратури України від 06 травня 2014р. № 17/1/1-36322-08 вбачається, що досудове розслідування у кримінальній справі № 49-2544 зупинено 16 листопада 2012р. у зв'язку з не встановленням місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_5, який перебуває у міжнародному розшуку.

13 грудня 2012р. дипломатичними каналами надійшло повідомлення компетентного органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії про відмову Міністра юстиції у видачі ОСОБА_5 в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності, зважаючи на імміграційні причини.

Вищезазначене арештоване майно не було визнано речовим доказом у кримінальній справі № 49-2544; повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. З ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України не пред'являлось; у видачі ОСОБА_5 Україні для проведення необхідний слідчих дій, а в послідуючому і притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 було відмовлено (а.с. 93 т.2).

Крім того, судом встановлено, постанова від 12 липня 2012р. булавинесенаслідчимпід час перебування вищезазначеного арештованого майна під іпотекою.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.І ст.317 ЦК України).

Оскільки спірне майно було передано позивачу в іпотеку ще до порушення кримінальної справи і на зазначене майно була накладена заборона як на іпотечне майно для забезпечення договору кредиту, то позивач мав переважне право на звернення стягнення на зазначене майно іпотекодавця.

На час розгляду даної справи позивач скористався своїм правом і звернув стягнення на заставлене майно шляхом визнання права власності на це майно за ПАТ «Укрсоцбанк».

Як власник спірного майна, позивач до кримінальної справи, порушеної відповідачами проти ОСОБА_5 не залучався, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про звільнення майна з-під арешту, який перешкоджає ПАТ «Укрсоцбанк» реалізувати своє право власності на спірне майно.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Посилання апелянта в особі Генеральної прокуратури України на те, що справа не повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, не може бути прийнята до уваги, оскільки вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звільнення майна з-під арешту, який накладений в межах кримінального провадження, має похідний характер, а основним питанням щодо зазначеного майна є питання права на це майно. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про скасування арешту із майна, оскільки позивач є власником цього майна, а право власності є непорушним. Крім того, банк не є учасником кримінального судочинства по справі щодо ОСОБА_5, а майно, що йому належало , не є речовим доказом по справі, арешт на майно було накладено з метою забезпечення цивільного позову в межах кримінального провадження.

Щодо питання розподілу судових витрат, то колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Головного Управління Національної поліції у місті Києві підлягає в цій частині задоволенню, оскільки Головне Управління Національної поліції у місті Києві не ухвалювало постанови про накладення арешту на майно, не перешкоджало у знятті цього арешту, а тому судові витрати були покладені лише на нього безпідставно, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в стягненні судових витрат повинно бути відмовлено, оскільки позивачем не заявлялася така вимога в своїй позовній заяві.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції у місті Києві задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 6.06.2017 року в частині стягнення судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в стягненні судового збору з Головного Управління Національної поліції у місті Києві на користь ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити.

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України відхилити.

В решті рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 6.06.2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту йогопроголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :