Справа №278/3043/16-ц
У Х В А Л А

04 січня 2017 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Вивчивши позовну заяву і додані до неї документи, суд приходить до висновку, що її слід залишити без руху, оскільки вона подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме: позивачем не зазначено ціну позову щодо вимог майнового характеру та не вірно визначено ціну позову, що є наслідком сплати судового збору у неналежному розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, а саме: будинку № 2 по вул. Зоряна (Ватутіна) в селі Іванівка Житомирського району Житомирської областіта земельної ділянки площею 0,0921 га, яка знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Іванівка, вул. Зоряна (Ватутіна), 2. При цьому позивачем сплачений судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. (квитанція № 38 від 22.12.2016 року).

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що останньою не визначено ціну позову та відсутні документи, які б підтверджували дійсну вартість спірного майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, що не уможливлює встановлення правильності ціни позову та порушує вимоги норми п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених ч. 5 ст. 216, ст. 1212 ЦК України тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру, що також кореспондується з вимогами ст. 80 ЦПК України.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року з подальшими змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 358 від 21.08.2014 року "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства" оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства є її ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Підтвердженням такої вартості слугує звіт про оцінку, строк дії якого становить не більше шести місяців з дати оцінки.

Згідно вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Наведені недоліки унеможливлюють визначення правильності сплати судового збору.

За приписами ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Враховуючи наведене, позовна заява підлягає залишенню без руху із наданням строку для усунення вищезазначених недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали в зазначений строк позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу з усіма додатками до неї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Дубовік