Справа № 293/88/14-ц
Провадження по справі №2/276/18/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2017 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мельника М.Л.

при секретарі Ігнатенко О.М.

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1

відповідача-позивача ОСОБА_2

представників відповідача-позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною частковою власністю

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання часток квартири, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач-відповідач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 разом з ним набула права власності на квартиру АДРЕСА_1. До моменту розірвання шлюбу відповідач не давав їй можливості розпорядитися часткою вказаної квартири, в результаті чого вона змушена була змінити місце проживання. Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 травня 2010 року встановлено, що сторони є співвласниками даної квартири. Відповідач-позивач добровільно розділити квартиру не бажає. Після уточнення позовних вимог позивач-відповідач просить суд розділити квартиру АДРЕСА_1 згідно технічного паспорта від 17.12.1993 року, а саме кімнату №2 площею 10,67 м2 з лоджією визнати її власністю, кімнату №1 площею 17,5 м2 визнати власністю ОСОБА_2; кухню, два коридори, кладову, ванну і туалет визнати місцями загального користування для двох співвласників, судові витрати покласти на відповідача-позивача.

Відповідач-позивач подав до суду зустрічний позов в якому зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки йому був виданий ордер на житлове приміщення №008365 серії АЖ, склад сім`ї - 2 чоловіки, на право зайняття жилого приміщення із 2 кімнат в квартирі АДРЕСА_1, як особі віднесеної до категорії 1, яка перенесла променеву хворобу та стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач-позивач після уточнення позовних вимог просить суд визначити його частку, як 60/100 частини квартири в яку входять: кімната №1 площею 10,7 кв.м., як додаткова жила площа, яка надана йому відповідно до вимог ст.20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ? частини кімнати №2 площею 18,1 кв.м., ? частини кухні площею 7,7 кв.м., ? частини ванної кімнати площею 2,7 кв.м., ? частини туалету площею 1,3 кв.м., ? частини коридору площею 8,2 кв.м., ? частини кладовки площею 0,7 кв.м., ? частини лоджії площею 3,27 кв.м. АДРЕСА_1; визначити частку ОСОБА_1 як 40/100 частини квартири в яку входять: ? частини кімнати №2 площею 18,1 кв.м., ? частини кухні площею 7,7 кв.м., ? частини ванної кімнати

- 2 -

площею 2,7 кв.м., ? частини туалету площею 1,3 кв.м., ? частини коридору площею 8,2 кв.м., ? частини кладовки площею 0,7 кв.м., ? частини лоджії площею 3,27 кв.м. АДРЕСА_1.

Позивач-відповідач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, зустрічний позов не визнала та пояснила, що спільно з відповідачем писала заяву про приватизацію квартири та передачу у спільну власність. Переваг у виділенні більшої площі квартири відповідач не має.

Відповідач-позивач та його представники в судовому засіданні свій позов підтримали, первісний не визнали та пояснили, що рішенням виконкому ОСОБА_2 була виділена двокімнатна квартира, як інваліду 2 групи і тому він має право на більшу частину квартири.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого.

Згідно ст.3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку).

Згідно ч.5 ст.8 цього закону передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок

здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) та може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.09.1990 року. Згідно розпорядження НОМЕР_1 від 28.12.1993 року відділу приватизації майна комунальної власності Черняхівської райдержадміністрації подружжя ОСОБА_2 приватизували двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 53,55 кв.м. та отримали свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 28.12.1993 року, згідно якого дана квартира на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1. 19.10.1993 року

- 3 -

сторони при зверненні із заявою до органу приватизації про передачу у приватну власність квартири не визначили співвідношення розподілу часток квартири між членами сім`ї. Свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 28.12.1993 року на час розгляду справи є дійсним. 12.07.1994 року згідно актового запису №42 Черняхівського райвідділу реєстрації актів громадянського стану шлюб між сторонами розірвано. Приватизована квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до ст.15 Закону України «Про власність» наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність. В інших випадках спільна власність громадян є частковою.

При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної сумісної власності і частки кожного із співвласників є рівними.

Пунктом 7 даної Постанови передбачено, що судам слід враховувати, що відповідно до ст.55 Закону "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на

своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно

користуватися ним.

В судовому засіданні кожна із сторін не бажали отримати грошову компенсацію за частку у спільній власності квартири.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам

ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Сторонам в судовому засіданні роз'яснено вимоги ст.ст.10, 60 ЦПК України щодо надання доказів та наслідків вчинення або не вчинення процесуальних дій, після чого кожна із сторін не заявили клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи щодо можливих варіантів розподілу спірної квартири.

Враховуючи, що жодна із сторін в судовому засіданні не погодилась на присудження грошової компенсації замість її частини у праві спільної сумісної власності на майно, а спірна квартира не може бути реально поділена між ними та враховуючи, що вимоги з підстав, передбачених ст.365 ЦК України не заявляли, суд визнає ідеальні частки сторін у цьому майні і

- 4 -

залишає майно у їх спільній частковій власності з визначенням за кожним по ? права власності на квартиру.

Керуючись ст.ст.212 - 215 ЦПК України, ст.ст.355, 364, 368, 370 ЦК України, ст.ст.3, 8, 12 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл квартири відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання часток квартири частково задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по ? частини квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання часток квартири відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий /підпис/

Копія вірна.

Суддя: Мельник М.Л.