Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/737/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 50,52 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Романівської районної державної адміністрації Житомирської області в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Миропільська селищна рада Романівського району Житомирської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою органу опіки та піклування Романівської районної державної адміністрації Житомирської області на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2016 року,

встановила:

У серпні 2016 року орган опіки та піклування Романівської районної державної адміністрації Житомирської області звернувся з даним позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно її малолітніх дітей, стягнути з відповідача на користь осіб чи установ, де будуть проживати діти, аліменти в твердій грошовій сумі по 350 гривень на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_7 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню цих дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їхнім життям, навчанням, побутом, зловживає алкогольними напоями.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено, ухвалено попередити ОСОБА_7 про необхідність зміни ставлення до своїх неповнолітніх дітей та покладено на позивача здійснення контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків.

Не погоджуючись з судовим рішенням, орган опіки та піклування Романівської районної державної адміністрації Житомирської області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, таке рішення вважає незаконним та необґрунтованим. Зокрема, висновки суду про те, що представником позивача не надано належних доказів для підтвердження свідомого нехтування відповідачем батьківських обов'язків не грунтуються на матеріалах справи та не відповідають зібраним доказам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Законодавцем передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положення ст. 164 Сімейного кодексу України передбачають, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Судом встановлено, що відповідач є матір'ю синів - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 5-9).

Як убачається із копій витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька дітей записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 10-14).

Встановлено, що неповнолітні діти відповідача перебувають на обліку у службі у справах дітей Романівської районної державної адміністрації Житомирської області, як такі, що проживають в сім'ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків.

Згідно висновку органу опіки і піклування Романівської районної державної адміністрації Житомирської області від 04.05.2016 № 959, останній вважає за доцільне позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно її дітей (а.с. 43).

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Положеннями пункту 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, серед інших, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя.

Так, положеннями статті 12 частини 1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідні положення закріплені і у статті 171 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що думка дитини має бути врахована при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, тощо.

Як убачається із матеріалів справи, неповнолітні ОСОБА_6та ОСОБА_2 в суді першої інстанції заперечили щодо позбавлення їх матері батьківських прав.

Приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов'язків, враховуючи обставини справи, досліджені докази, а також думку дітей ОСОБА_7 щодо вирішення цього питання, колегія суддів дійшла висновку про передчасність прийняття такого рішення і надання можливості відповідачу змінити ставлення до виховання своїх неповнолітніх дітей.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які представник відповідача посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування Романівської районної державної адміністрації Житомирської області відхилити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: