24.01.2017 Справа № 642/4737/16ц
Провадження №2/642/185/17
У Х В А Л А

24 січня 2017 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л., з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

розглянувши у відритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся у липні 2016 року до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-і особи - приватні нотаріуси ХМНО ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним укладеного 03.09.2010 між ним та ОСОБА_6 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , а також визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, видане 31.03.2016 після смерті ОСОБА_6

У січні 2017 року позивач подав суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на вказану квартиру, та накласти заборону на вчинення будь-яких дій щодо вказаної квартири.

В обґрунтування заяви посилається на те, що у березні 2016 року йому стало відомо,що спірна квартира відчужується, на сайті «Харків ріелтер» знаходиться оголошення про її продаж. Оскільки відповідачі не працюють,ігнорують виклики до суду, існує висока ймовірність того, що вони можуть провести відчуження квартири, що може значно ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Заява розглядається судом відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення осіб, які приймають участь у справі.

Суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач не надав суду доказів виникнення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Крім того, про зазначене оголошення позивач зазначав і в позовній заяві, яка подана до суду 29 липня 2016 року.

Посилання на те, що на сайті «Харків ріелтер» знаходиться оголошення про продаж квартири не підтверджено належними та допустимими доказами.

Що стосується неявки відповідачів в судові засідання, то, виходячи з положень сит. 151 ЦПК України, вказані обставини не можуть бути підставою для накладення арешту на квартиру, як і посилання на те,що відповідачі не працюють.

Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження доводів, викладених в заяві про забезпечення позову, суд відмовляє у задоволенні заяви.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_7 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова в 5-денний строк з дня її проголошення, а особою, без участі якої було постановлено ухвалу, - з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Л. Шрамко