Єдиний унікальний номер 722/19/17
Номер провадження 4-с/722/3/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Римлянської Г.О.

при секретарі Сімак О.І.

з участю: заявника-стягувача ОСОБА_1

заінтересованої особи-боржника ОСОБА_2

її представника-адвоката ОСОБА_3

та державного виконавця Скрипчука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокиряни скаргу ОСОБА_1 про визнання дій головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_4 неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сокирянського районного суду з вказаною вище скаргою про визнання дій головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного теритогріального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_4 неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Скаргу стягувач обгрунтовував тим, що державним виконавцем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» 29.12.2016 року винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, чим порушено його права. У звязку з цим вважає, що дії державного виконавця Скрипчука В.М. з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві є неправомірними, а вказана постанова незаконною.

Просив визнати дії головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного теритогріального управління юстиції у Чернівецькій області (надалі ВДВС) ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 29.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві з виконання виконавчого листа №2/722/5/14, виданого 01.10.2014 року Сокирянським районним судом, неправомірними; скасувати постанову головного державного виконавця Скрипчука В.М. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.10.2016 року з виконання виконавчого листа №2/722/5/14, виданого 01.10.2014 року Сокирянським районним судом.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених ним у скарзі.

Доповнив, що в матеріалах виконавчого провадження відсутня постанова про призначення спеціаліста, авансування витрат на якого він мав би провести. Крім того, вважає необгрунтованим ототожнення державним виконавцем в оскаржуваній постанові понять «нездійснення авансування витрат виконавчого провадження» і «перешкоджання виконавчому провадженню». Згідно ст.42 Закону в редакції на час відкриття виконавчого провадження він, як стягувач, не був зобовязаний авансувати витрати виконавчого провадження на залучення спеціаліста. Жодним документом виконавчого провадження не визначено, яку конкретно суму мав авансувати він, як стягувач.

Державний виконавець Скрипчук В.М. в судовому засіданні заперечував проти скарги та просив відмовити у задоволенні вимог стягувача, оскільки винесену ним оскаржувану постанову вважає законною. Доповнив, що постанова про призначення у виконавчому провадженні спеціаліста ним не виносилася, оскільки від стягувача не надійшло погодження щодо такого спеціаліста. Визнав, що на момент винесення оскаржуваної постанови було відсутнє додаткове неавансування стягувачем витрат виконавчого провадження, оскільки первинне авансування ним не здійснювалося. До боржника ОСОБА_2 з питання авансування витрат на спеціаліста він не звертався.

Боржник ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти заявлених у скарзі вимог стягувача та просили у їх задоволенні відмовити з підстав, зазначених державним виконавцем. При цьому, боржник ОСОБА_2 суду пояснила, що рішення суду повністю виконала: звільнила зазначені в ньому земельні ділянки та знесла будівлі, які на них знаходилися. Авансувати витрати на залучення спеціаліста вона не згідна.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали скарги, виконавчого провадження ВП №45418575, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 є обгрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27.08.2014 року, яке набрало законної сили 18.09.2014 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, зобовязання не чинити перешкоди у користуванні земельними ділянками та відновлення земельних ділянок до попереднього стану.

Зобовязано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту нею земельну ділянку площею 0,2418га, кадастровий номер :01:001:0120, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вул.Шевченка, 22 в с.Вашківці Сокирянського району Чернівецької області.

Зобовязано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту нею частину земельної ділянки площею 0,2013га, кадастровий номер :01:001:0119, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по вул.Шевченка, 22 в с.Вашківці Сокирянського району Чернівецької області, за виключенням частини земельної ділянки площею 0,0487га (487 кв.м.), з лінійними розмірами по периметру 5,21м, 7,85м, 4,95м, 8,18м, 5,65м, 3,04м, 20,68м, 17,10м, 8,26м, 4,50м, 1,49м, 1,53м, 1,12м, 3,34м, 15,65м, 2,33м, 0,20м, 7,85м, 2,91м, 9,22м, яка необхідна для обслуговування житлового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд, що розташовані в с.Вашківці, вул.Шевченка, 22 Сокирянського району Чернівецької області та належать на праві власності ОСОБА_2

Зобовязано ОСОБА_2 привести у придатний для використання стан частину самовільно зайнятої нею належної на праві власності ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0119, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по вул.Шевченка, 22 в с.Вашківці Сокирянського району Чернівецької області: під гаражем літ. «Г» (позиція по кадастровому плану 4) площею 0,0027га (27 кв.м.) лінійними розмірами по периметру 6,49м, 4,15м, 6,49м, 4,15м; під сараєм (позиція по кадастровому плану 7) площею 0,0013га (13 кв.м.); під сараєм (позиція по кадастровому плану 8) площею 0,0001га (1 кв.м.); під літнім душем (позиція по кадастровому плану 9) площею 0,0002га (2 кв.м.); під вбиральнею (позиція по кадастровому плану 11) площею 0,0001га (1 кв.м.) шляхом знесення вказаних будівель і споруд за власний рахунок.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,2418га, кадастровий номер :01:001:0120, призначеною для ведення особистого селянського господарства, та частиною земельної ділянки площею 0,2013га, кадастровий номер :01:001:0119, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані по вул.Шевченка, 22 в с.Вашківці Сокирянського району Чернівецької області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 114 грн. 70 коп.

На підставі заяви ОСОБА_1 Сокирянським районним судом Чернівецької області 01.10.2014 року видано відповідний виконавчий лист, якого стягувач предявив для виконання 02.10.2014 року до відділу ДВС Сокирянського РУЮ.

На підставі заяв стягувача ОСОБА_1 від 02.10.2014 року та від 21.10.2014 року, державним виконавцем Скрипчуком В.М. 11.11.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа та надано боржнику ОСОБА_2 5-денний термін для добровільного виконання виконавчого документу.

Оскаржуваною постановою головного державного виконавця ВДВС ОСОБА_4 від 29.12.2016 року по виконавчому провадженню ВП №45418575 встановлено, що стягувач не здійснив авансування витрат, необхідних для проведення виконавчих дій, тому керуючись п.4 ч.1 ст.37, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено виконавчий лист №2/722/5/14, виданий 01.10.2014 року Сокирянським районним судом, повернути стягувачу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.37 Закону, на який посилався державний виконавець в оскаржуваній постанові, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Тобто, вищезазначеною нормою Закону передбачено перешкоджання проведенню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат виконавчого провадження як дві різних підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві.

Статтею 43 Закону, назва якої: «Додаткове авансування витрат виконавчого провадження» передбачено, що у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій субєктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, повязаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобовязаний додатково здійснити авансування таких витрат. З метою забезпечення провадження виконавчих дій виконавець може здійснювати інші витрати виконавчого провадження, крім встановлених Міністерством юстиції України, за умови їх обовязкового авансування стягувачем. Після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу авансовий внесок повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

03.06.2016 року та 15.09.2016 року за підписом начальника ВДВС ОСОБА_5 на адресу стягувача ОСОБА_1 направлено листи (вих. №№650/02/1, 668/02-13/1), якими повідомлялося, що для визначення меж зазначених у рішенні суду земельних ділянок, з метою проведення топографо-геодезичних робіт, необхідно залучити спеціалістів.

Посилаючись на вимоги ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 запропоновано в 10-денний строк з моменту отримання даного листа надати згоду або відмову на авансування витрат на проведення виконавчих дій. При цьому, ОСОБА_1 попереджено, що його відмова буде розглянута як перешкоджання провадженню та державним виконавцем на підставі п.4 ст.47 вищевказаного Закону виконавчий документ буде повернуто без виконання.

Також, 21.11.2016 року за підписом начальника ВДВС ОСОБА_5 на адресу стягувача ОСОБА_1 направлено листа (вих. №872/02-13/1), зазначеного як повторний лист, яким повідомлялося, що для визначення меж зазначених у рішенні суду земельних ділянок, з метою проведення топографо-геодезичних робіт, необхідно залучити спеціалістів.

Посилаючись на вимоги ст.ст.14,43 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 запропоновано в 10-денний строк з моменту отримання даного листа надати згоду або відмову на авансування витрат на проведення виконавчих дій. При цьому, ОСОБА_1 попереджено, що його відмова буде розглянута як перешкоджання провадженню та державним виконавцем на підставі п.4 ст.37 вищевказаного Закону виконавчий документ буде повернуто без виконання.

Долученими до справи за клопотанням державного виконавця поштовими квитанціями підтверджено, що дані листи дійсно направлені рекомендованими відправленнями на адресу заявника ОСОБА_1, а останнім в судовому засіданні підтверджено їх отримання.

У всіх вищезазначених листах міститься попередження стягувача ОСОБА_1 про те, що його відмова від додаткового авансування витрат виконавчого провадження буде розцінена як перешкоджання провадженню, тобто дві підстави, зазначені п.4 ч.1 ст.37 Закону утотожнені, що суд вважає неправильним.

Актом від 29.12.2016 року, складеним головним державним виконавцем Скрипчуком В.М., підтверджується, що стягувач не здійснив авансування витрат, необхідних для проведення виконавчих дій.

П.п.6,7 розділу УІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавце провадження» №1404-УІІІ від 02.06.2016 року передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Тобто, виходячи із вищенаведеного, суд вважає необгрунтованими твердження заявника ОСОБА_1 щодо того, що під час винесення оскаржуваної постанови державний виконавець повинен був керуватися Законом України «Про виконавче провадження» №2677-УІ, що діяв до набрання 05.10.2016 року чинності Законом №1404-УІІІ від 02.06.2016 року.

Однак, суд вважає, що продовжуючи здійснення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП №45418575, державний виконавець повинен був врахувати як вимоги Закону в попередній редакції, так і вимоги діючого Закону, в залежності від часу здійснення виконавчих дій.

Ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» №2677-УІ від 04.11.2010 року (наджалі Закон-1), що діях на момент відкриття виконавчого провадження, передбачено, що з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом. Після завершення виконавчого провадження авансовий внесок повністю повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

Тобто, обовязок стягувача щодо авансування витрат виконавчого провадження на момент відкриття виконавчого провадження вимогами діючого на той час Закону-1 передбачений не був.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він під час виконавчого провадження ініціативу щодо залучення спеціаліста не проявляв та відповідних заяв не подавав.

Тобто, на момент відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого лсита №2/722/5/14 від 01.10.2014 року, стягувач не був законодавчо зобовязаний авансувати витрати виконавчого провадження на залучення спеціаліста.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження, а також оскаржуваній постанові відсутні посилання на будь-які докази, які б підтверджували розмір та обгрунтованість суми авансування, яка пропонувалася стягувачу ОСОБА_1 до сплати.

Дана обставина підтверджує, що оскаржувана постанова містить в собі посилання на обставини невиконання стягувачем незрозумілого йому обовязку.

Згідно статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ від 02.06.2016 року (надалі Закон-2) кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, із авансового внеску стягувача. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

З визнаних особами, що приймають участь у розгляді даної скарги обставин судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази, які б підтверджували те, що на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови стягувачем не здійснено додаткове фінансування витрат на залучення спеціаліста, оскільки на момент відкриття чи відновлення виконавчого провадження згідно вимог Закону-1 стягувач законодавчо не зобовязаний був проводити як первинне, так і додаткове авансування таких витрат.

Крім того, згідно ст.20 Закону-2 для зясування та розяснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання.

В судовому засіданні головний державний виконавець Скрипчук В.М. пояснив, що у виконавчому провадженні постанова про призначення спеціаліста ним не виносилася, тобто суд приходить до висновку, що підстави для авансування витрат виконавчого провадження (первинного чи додаткового), на момент винесення оскаржуваної постанови були відсутні.

Таким чином, підстава для повернення виконавчого документа стягувачеві, зазначена в оскаржуваній постанові з посиланням на п.4 ч.1 ст.37 Закону-2, яка відсилає до ст.43 Закону-2, не знайшла свого підтвердження під час розгляду судом даної скарги. Оскаржувана постанова базується на обставинах виконавчого провадження, не передбачених вимогами статей Закону, які в ній зазначені як підстава винесення постанови.

Тобто, є всі підстави вважати, що оскаржувана постанова головного державного виконавця Скрипчука В.М. винесена всупереч вимогам вищенаведених статей Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, діючій на момент її винесення.

Суд вважає, що інші підстави оскарження дій та рішення державного виконавця, зазначені у скарзі ОСОБА_1, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, тому не приймає їх при винесенні даної ухвали та задовільняє скаргу з описаних вище підстав.

За таких обставин, дії головного державного виконавця Скрипчука В.М. по винесенню оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві є неправомірними, а сама постанова такою, що підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.383-387 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 29.12.2016 року про повернення стягувачеві ОСОБА_1 виконавчого листа №2/722/5/14, виданого 01.10.2014 року Сокирянським районним судом Чернівецької області.

Скасувати постанову головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_4 від 29.12.2016 року про повернення стягувачеві ОСОБА_1 виконавчого листа №2/722/5/14, виданого 01.10.2014 року Сокирянським районним судом Чернівецької області.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Сокирянського районного

суду Чернівецької області Г.О. Римлянська.