Провадження № 2/127/365/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017 Вінницького міського суду Вінницької області

в складі головуючого судді Овсюка Є.М.

при секретарі Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсною угоди про утворення третейського суду,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій просив визнати недійсною угоду про утворення третейського суду, укладену 09.09.2002 року між ОСОБА_2 та неповнолітньою на час укладення угоди ОСОБА_3, від імені якої діяла ОСОБА_4 (на час укладення угоди прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_5. Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що угоду укладено без його відома та без його згоди як другого з батьків неповнолітньої на той час ОСОБА_3 ОСОБА_3 також зазначив, що про існування даної угоди не знав, відповідачі по справі з даною угодою його не ознайомлювали, про її укладення його не повідомляли, дізнався про дану угоду після того, як його представник ознайомився з матеріалами справи третейського суду, що перебуває в архіві Ленінського районного суду м. Вінниці.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позові. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 не був обізнаний про існування оскаржуваної угоди. Оформленням даної угоди, її підписанням займалась відповідач ОСОБА_4 Зі слів позивача, ОСОБА_4 повідомила його про те, що при придбанні квартири за кошти позивача виник спір між останньою та відповідачем ОСОБА_2 Про будь які спори за участю неповнолітньої доньки позивача ОСОБА_3, позивач не був обізнаний, а також не був повідомлений з боку його дружини відповідача ОСОБА_4, яка, як зясувалось, виступала представником їх доньки в порушення інтересів позивача та вимог Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідачі ОСОБА_4, яка діє також від імені відповідача ОСОБА_3, а також їх представники заперечували проти задоволення позову з підстав відповідності оскаржуваної угоди вимогам Положення про третейський суд, що міститься в додатку 2 до ЦПК України в редакції 1963 року, вимогам ст. 177 діючого Сімейного кодексу України, а також з підстав пропущення позивачем строку позовної давності про що надали суду заяву про застосування строків позовної давності і письмові заперечення проти позову..

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи та матеріали справи третейського суду, судом встановлено наступні обставини справи.

07.09.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (попереднє прізвище ОСОБА_3) О.І., яка діяла від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3, в простій письмовій формі було укладено договір купівлі продажу квартири № 8, розташованої по вул. Козицького, 13 в м. Вінниці.

09.09.2002 року між зазначеними особами було укладено угоду про утворення третейського суду, за умовами якої сторони домовились про передачу справи до третейського суду в складі третейського судді юрисконсульта приватного підприємства-юридичної фірми «Есконі» ОСОБА_7 для визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру за ОСОБА_3 в строк до 15.09.2002 року. Того ж дня відповідачем ОСОБА_8 подано позовну заяву від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_2, третейському судді про визнання дійсним договору купівлі продажу квартири та визнання права власності на квартиру.

12.09.2002 року Рішенням третейського суду в складі третейського судді юрисконсульта приватного підприємства-юридичної фірми «Есконі» ОСОБА_7, позов ОСОБА_3 задоволено, визнано дійсним договір купівлі продажу квартири та визнано за нею право власності на зазначену квартиру. На час розгляду справи ОСОБА_9 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1

В матеріалах третейської справи відсутні будь які докази, що підтверджують участь в даній справі позивача, або надання ним згоди на вчинення дій його дружиною ОСОБА_4 від імені їх спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_3

Дані обставини не заперечуються відповідачами, останніми не надано доказів, що спростовують викладені обставини.

Відповідно до матеріалів третейської справи ОСОБА_3 народилась 20.03.1996 року і її батьками є ОСОБА_1 і ОСОБА_8. На час укладання третейської угоди 09.09.2002 року ОСОБА_3 виповнилось 6 років.

Відповідно до ст. 14 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяв на дату укладення оскаржуваної угоди, за неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що оскаржувану угоду про утворення третейського суду укладено всупереч вимогам ст. 14 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючого на час укладення оскаржуваної угоди, що також не спростовується відповідачами.

Суд не приймає заперечення відповідачів щодо відповідності оскаржуваної угоди вимогам ст. 177 діючого Сімейного кодексу України, оскільки останній вступив в силу з 01.01.2004 року, а оскаржувану угоду укладено 09.09.2002 року.Тому дані заперечення суперечать в цій частині вимогам ст. 5 Цивільного кодексу України, яка встановила, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України).

Оцінюючи докази, що надані відповідачем ОСОБА_4 і її представником на підтвердження пропуску позивачем строку на звернення до суду та застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

В рішенні третейського суду від 12.09.2002 року зазначено про те, що третейський суд розглянув угоду про утворення третейського суду.Третейський суд в своєму рішенні не визначає між ким укладено угоду про утворення третейського суду, не зазначає дату укладення угоди, час та місце її укладення. Тому з рішення третейського суду не можливо дізнатись про оскаржувану угоду та її зміст.

В рішенні Ленінського районного суду міста Вінниці від 11.07.2008 року, на яке посилаються відповідачі та їх представники як на підставу пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, зазначено, що ОСОБА_1 вказує на належність квартири № 8, розташованої по вул. Козицького, 13 в м. Вінниці ОСОБА_3 на підставі рішення третейського суду від 12.09.2002 року, в якому не визначено угоду про утворення третейського суду, про що зазначено вище.

В договорі купівлі-продажу частки нежилого приміщення, укладеного 17.12.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, взагалі не йде мова про рішення третейського суду та оскаржувану угоду, а предметом договору є 3/20 частки нежилого приміщення, а не про квартиру, яка є предметом спору по рішенню третейського суду.

Таким чином, суд, дослідивши надані відповідачами ксерокопії зазначених документів, приходить до переконання, що зі змістуданих документів позивач не дізнався і не міг дізнатись про існування та зміст угоди про утворення третейського суду, укладеної 09.09.2002 року між ОСОБА_2 та неповнолітньою ОСОБА_3, від імені якої діяла ОСОБА_4 (на час укладення угоди прізвище ОСОБА_3) О.І.

Більш того, позивач звернувся до суду з даним позовом через порушення його особистого права на вчинення дій, а саме, укладення угоди ним, як батьком від імені своєї неповнолітньої доньки. Тобто, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого особистого немайнового права.

Таким чином, з огляду на досліджені докази та вимоги законодавства, в суду не має підстав для застосування позовної давності до позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР в редакції 1963 року, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Суд також звертає увагу на те, що оскаржувана угода не відповідає пункту 2 ст. 5 Положення про третейський суд, який містився в Додатку 2 до ЦПК України в редакції 1963 року, згідно якого в договорі про передачу спору на розгляд третейського суду (третейськийзапис) повинно бути зазначено, зокрема, предмет спору.

Дослідивши оскаржувану угоду, судом встановлено відсутність предмету спору, оскільки не зазначено суті самого спору, що виник між сторонами угоди і який вони просять третейський суд розглянути.

Зважаючи на викладені обставини справи, що підтверджені зазначеними доказами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Судові витрати суд вирішує на підставі ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.14, 48, 58 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.. 268ЦК України, Положенням про третейський, (Додаток № 2 ЦПК України), ст..ст. 3, 88, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсною угоди про утворення третейського суду задовольнити.

Визнати недійсною угоду про утворення третейського суду в складі третейського судді юрисконсульта приватного підприємства-юридичної фірми «Есконі» ОСОБА_7, укладену 09 вересня 2002 року між ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_3, від імені якої діяла ОСОБА_4 (на час укладення угоди прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом 10 днів з дня його проголошення не була подана апеляційна скарга.

СУДДЯ: