Справа № 155/1465/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г.М.
Провадження № 22-ц/773/134/17 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

з участю:

секретаря Концевич Я.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Скобелківської сільської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому зазначала, що 11.11.2003 року померла її баба ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина. Зазначала, що спадкодавець склала заповіт, яким заповіла окреме майно своїй дочці ОСОБА_6, а також внучкам ОСОБА_8 та ОСОБА_7, крім житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Бистровицькій, 75 в с.Скобелка, Горохівського району Волинської області, який не входить до складу спадкового майна за заповітом, та на який просить визнати право власності в порядку спадкування за законом як спадкоємець пятої черги.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, прийшов до переконання, що ОСОБА_1 не довела викладених нею обставин щодо підстав зміни черговості спадкування, а відтак суд відмовив у задоволенні вимог щодо визнання за нею як за спадкоємцем пятої черги права на спадкування на спірне будинковолодіння за законом після смерті ОСОБА_7, оскільки є спадкоємець першої черги.

Висновок суду є правильним, оскільки ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у справі є онукою спадкодавця ОСОБА_7, яка померла 11.11.2003 року (а.с.7, 8-11).

10.07.2001 року ОСОБА_7 склала заповіти, зареєстровані в реєстрі за №27 і №28, відповідно до яких заповіла належні їй на праві особистої власності грошовий вклад та сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0229063 дочці ОСОБА_6, яка належним чином прийняла спадщину щодо права на земельну частку (пай), звернувшись до нотаріуса у шестимісячний строк з відповідною заявою (а.с.56).

Як вбачається з копії спадкової справи № 115/2004, після смерті ОСОБА_7, яка померла 11.11.2003 року, державним нотаріусом 13.07.2004 року видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом ОСОБА_6 на спадкове майно, а саме щодо права на земельну частку (пай) за сертифікатом серії ВЛ№0229063 (а.с.58 зворот).

В суді першої інстанції було встановлено, що інший заповіт спадкодавця ОСОБА_7 від 10.07.2001 року, зареєстрований в реєстрі за №28, стосувався не спірного будинковолодіння, а був укладений в користь її внучок ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо будинку з надвірними спорудами по вул. Бистровицькій, 77 в с. Скобелка Горохівського району, Волинської області.

Як зазначає позивач ОСОБА_1, спадкоємцями після смерті бабусі є вона, ОСОБА_6 (мати позивача), ОСОБА_4М.(сестра позивача), ОСОБА_3 (дядько позивача), ОСОБА_7 (двоюрідна сестра позивача).

Вказує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в суді відмовилися від спадщини на її користь, шляхом визнання даного позову, ОСОБА_7 зазначила, що не має претензій, оскільки успадкувала частину іншого будинку, а ОСОБА_3 пропущено строк для прийняття спадщини, що констатовано рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14.07.2016 року, яким йому відмовлено у позові про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та яке набрало законної сили, тому просила суд на підставі ст. 1265 ЦК України визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Бистровицька 75, в с. Скобелка, Горохівського району, Волинської області, як на спадкове майно бабусі ОСОБА_7, так як інших спадкоємців немає, а вона фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті проживала з бабусею.

Однак такі вимоги є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Так, за правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (відповідно до черговості спадкування).

Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Разом з тим, як встановлено ст. 1273 ЦК, спадкоємець за заповітом або законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, про що подає відповідну заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Якщо ж хто-небудь із спадкоємців першої черги живий і виявив бажання прийняти спадщину або прийняв її, спадкоємці наступної черги до спадкування не закликаються.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, одним із спадкоємців першої черги був відповідач ОСОБА_3, який заперечував щодо прийняття спадщини позивачкою за законом як спадкоємцем наступної черги, а іншим спадкоємцем є мати позивачки ОСОБА_6, яка вступила у спадщину, подавши заяву до нотаріуса.

Згідно з ч.3 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" (далі - Постанова) частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується на загальних підставах спадкоємцями за законом, до їх числа входять і ті спадкоємці відповідної черги за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Відповідно до п. 25 даної Постанови відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування.

Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Разом з тим, жодних підстав для зміни черговості спадкування ОСОБА_1 суду не навела.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що позивач проживала і була зареєстрована з 07.10.2002 року за однією адресою зі спадкодавцем, що підтверджено відміткою в паспорті про реєстрацію та довідкою Скобелківської сільської ради (а.с.170), і тому вважається такою, що прийняла спадщину, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать вказаним вище нормам цивільного законодавства.

Як визначено ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Згідно з ч.2 ст.1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Як розяснено Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 на підставі проведеного 01.03.2013 року узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, відповідно до ст. 548 ЦК УРСР та ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому зі змісту цих норм вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі. З огляду на вищевикладене відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовів, зокрема і щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, коли із матеріалів справи вбачається, що спадкоємець вже прийняв спадщину, а подекуди навіть має свідоцтво про право на спадщину на інше майно.

Відповідно до п. 3.14 глави 10 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Разом з тим, ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, враховуючи наведене, суд прийшов до правильного висновку, що не може бути визнано право власності за позивачкою як спадкоємцем пятої черги, коли є спадкоємці першої черги - ОСОБА_6, яка має законне право на спадкування вказаного майна.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За правилами ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відносно порушення під час розгляду даної справи судом першої інстанції вимог процесуального права, оскільки враховуючи наведені норми ч.2 ст. 308 ЦПК, зазначені порушення не спростовують висновків суду по суті позовних вимог та не впливають на правильність судового рішення в цілому .

Докази та обставини, на які посилається позивач та її представник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами, та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим апеляційну скаргу слід відхилити, рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді