Провадження 2/752/1879/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24.01.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого -Чередніченко Н.П.

з участю секретаря - Литвиненко Ю.С. . ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщенням квартири,-

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом в суд до відповідача ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою. В обгрунтування вказує 09.11.2002 року між ними було зареєстровано шлюб , який 29.04.2010 року було розірвано. Під час перебування сторні в шлюбі було придбано спірну квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 було визнано право власності по 1/2 частині спірної квартири , залишивши квартиру у спільній частковій власності . Між сторонами склався порядок користування вказаною квартирою. Однак останній часом відповідач почала чинити перешкоди позивачу у вказаній квартирі, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовм, яким він просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 77,10 кв.м. наступним чином : ОСОБА_1 виділити в користуванн житлову кімнату № 1, загальною площею 18,9 кв.м.; ОСОБА_2 виділити в користування житлову кімнату № 2 загільною площею 20,3 кв.м.; решту приміщень: кухня площею 16,8 кв.м., ванна кімната -4,0 кв.м., вбиральна -1,9 кв.м, коридор 13,5 кв.м, кладова 1,2 кв.м, балкон 0,5 кв.м. - залишити в загальному користуванні .

В судове засідання представник позивача та представник відповідача подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача просила позов задовольнити, представник відповідача не заперечив проти задоволення позовних вимог .

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

09 листопада 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюбі , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 1619 (а.с.11)

Шлюб між сторонами було розірвано 29 квітня 2010 року , про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис №199 (а.с.12) .

Під час перебування сторін в шлюбі , 30 грудня 2004 року між Регіональним відділенням в м. Києві Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони, було укладено кредитну угоду № 121 про надання прямого адресного кредиту в сумі 162 097,грн. на будівництво житла за адресою : АДРЕСА_2 (а.с.13-15).

Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради ( КМДА) 22 квітня 2007 року видано Свідоцтво , серії НОМЕР_1, про право власності ОСОБА_1 на квартири 4 , що знаходиться за адресою м. Києві, вул.Ломоносова ,56 (а.с.9).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/18579/13-ц від 10.02.2014 року визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині квартири ; АДРЕСА_1 загальною площею 77,10 кв.м. за кожним , залишивши квартиру у спільній частковій власності .(а.с.-21-26)

З 12.04.2011 року по 23.03.2016 року позивачем постійно сплачувалися кошти в рахунок погашення Кредиту згідно Кредитної угоди в розмірі 29 330,03 грн., що підтверджується довідкою, виданою Державної спеціалізованою фінансовою установою "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та квитанціями про оалату.

Судом встановлено, що на теперішній час між сторонами склався порядок користування квартирою , позивач проживає в кімнаті № 1, загальною площею 18,9 кв.м., а відповідач проживає в кімнаті № 2, загальною площею 20,3 кв.м. .Решта приміщень квартири перебувають у спільному користуванні.

Відповідно до вимог ст.358ч.1 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою .

Кожен із співвласників , у відповідності до вимог ст. 358ч.3 КК України має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою в праві спільної частковою власності ,що закраплено вимогами ст.361 ЦК України.

Як роз"яснено в п.14 Постанови Пленуму Верхового Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " від 22 грудня 1995 року, квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника ( учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами,які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщення квартири, якщо про це заявлено позов.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно врахувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності . Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні , а частка у праві власності на майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну астину майна в натурі спричинить припинення спільної власності . Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майно в натурі згідно з розмірами належних ім часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв"язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, та не порушує їх прав як власників .

У відповідності до вимог ст.. 10 ЦПК сторони та інші особи , які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів ,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків встановлених цим Кодексом .

Не підлягають доказуванню обставини визнані сторонами, які беруть участь у розгляді справи . у відповідності до вимог ст.61 ЦК України.

За наведеного вище вимоги позивача про визнання встановлення порядку користуванння спірною квартирою,який вже фактично між співласниками склався , не порушують їх права є обгрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства в підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст 10, 12, 30, 60, 212 та 213 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщенням квартири задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 77,10 кв.м. наступним чином : ОСОБА_1 виділити в користуванн житлову кімнату № 1, загальною площею 18,9 кв.м.; ОСОБА_2 виділити в користування житлову кімнату № 2 загільною площею 20,3 кв.м.; решту приміщень: кухня площею 16,8 кв.м., ванна кімната -4,0 кв.м., вбиральна -1,9 кв.м, коридор 13,5 кв.м, кладова 1,2 кв.м, балкон 0,5 кв.м. - залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: